Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретаря Краснової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Київська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2000 року по день смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, мотивуючи заяву тим, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне померлій майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що складає спадкову масу, яку вона, як спадкоємець за законом, має право успадкувати.

Після звернення заявника до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саприкіна В.М., останнім заведено спадкову справу № 17/2016 щодо майна ОСОБА_2, однак 12.11.2016 року відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні документи про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Факт постійного проживання однією сім'єю разом із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, заявнику необхідний для належного оформлення права на спадщину за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст поданої заяви.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст поданої заяви, письмові пояснення (а.с. 112-114) та пояснення заявника, надані в судовому засіданні.

Представник заінтересованої особи Київської міської ради Хрущ А.П. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях на заяву, долучених до матеріалів справи. (а.с. 73, 74)

Розглянувши заяву, вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_4, заперечення представника заінтересованої особи Київської міської ради Хрущ А.П., дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормою частини другої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до дня смерті була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_1, що належала їй на праві власності, що підтверджено Довідкою форми № 3, виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» м. Києва від 19 жовтня 2016 року. (а.с. 53; 54; 59-61)

За даними акту про фактичне проживання, складеного мешканцями будинків № 22 та № 22-а по вул. Симиренка в м. Києві ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, затвердженого начальником Житлової експлуатаційної дільниці № 2 Святошинського району м. Києва, від 23 серпня 2016 року, ОСОБА_1 фактично проживала у квартирі по вулиці Симиренка в м. Києві разом із ОСОБА_2 з 2000 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 51)

За даними акту, складеного майстром технічної дільниці ЖЕД-2, затвердженого начальником Житлової експлуатаційної дільниці № 2 Святошинського району м. Києва, від 23 серпня 2016 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, доглядала і проживала з ОСОБА_2 з 2000 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1. Факти, викладені в Акті підтверджено підписами сусідів заявника ОСОБА_1: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 52)

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГГТУЮ у м. Києві від 12.05.2016 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 58 років, актовий запис № 437. (а.с. 48)

За даними Накладної № 24 від ІНФОРМАЦІЯ_3, виданої ФОП ОСОБА_9, ОСОБА_1 проведено виплати на поховання ОСОБА_2 на суму 14 000,00 грн. (а.с. 50)

Згідно Довідки від 14.04.2017 року, виданої Міньковецькою сільською радою Андрушівського району Житомирської області, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно була захоронена 13.05.2016 року на території Міньковецької сільської ради в с. Городище Андрушівського району Житомирської області, що за паспортними даними є місцем народження ОСОБА_1. (а.с. 44; 99)

25.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саприкіна В.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі якої заведено спадкову справу № 17/2016. (а.с. 55; 56)

12.11.2016 року Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саприкіна В.М. повідомлено ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, у зв'язку з відсутністю документів про встановлення факту проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем однією сім'єю протягом строку, передбаченого статтею 1264 Цивільного кодексу України. (а.с. 58)

Згідно листа 12.04.2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саприкіна В.М. станом на 12.04.2017 року інші особи, окрім ОСОБА_1, з питань оформлення спадкових справ на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_2, до нотаріальної контори не звертались. (а.с. 81)

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України)

На підтвердження юридичних фактів проживання заявника разом із спадкодавцем, судом допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що вона є дружиною брата заявника, із спадкодавцем ОСОБА_2 та заявником ОСОБА_1 знайома з 1989 року. За час життя ОСОБА_2 з 2000 року з нею разом проживала ОСОБА_1, вони разом навчалися та товаришували, а потім проживали разом до смерті ОСОБА_2, у якої родичів окрім матері, яка померла раніше, немає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав, що він у родинних відносинах із заявником не перебуває, оскільки є чоловіком її хрещениці, однак знає заявника та спадкодавця ОСОБА_2 близько десяти років, весь цей час вони проживали разом за місцем реєстрації ОСОБА_2, куди неодноразово навідувався свідок задля допомоги по господарству.

Суд не має підстав брати під сумнів достовірність фактів, які повідомили свідки, даних про зацікавленість свідків під час розгляду судової справи судом не встановлено.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється.

Таким чином, у суду не має законних підстав для встановлення факту постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини в період з 2000 року по 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання, проте фактичне її місце проживання є відмінним від зареєстрованого, що не суперечить вказаній вище статті, тому суд вважає доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1, починаючи з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації та постійного проживання останньої: АДРЕСА_1.

Встановлення даного факту має для заявника ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки заявник має намір прийняти спадщину за законом як спадкоємець четвертої черги, що відкрилась після смерті ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 4, 10, 57, 58, 60, 63, 88, 208, 209, 212-215, 218, 234 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 зацікавлена особа Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2004 року по 11 травня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 діб з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подаються через Дніпровський районний суд м. Києва.

С у д д я: