АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про зобов'язання здійснити виплату страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування», в якому просив зобов'язати останнього здійснити виплату страхового відшкодування у відповідності до договору страхування наземного транспорту № 3714354 від 12.11.2015 року у розмірі 521 475 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн..

Справа № 758/8426/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5455/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що 31.12.2015 року в м. Києві, СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві було порушено кримінальне провадження по справі № 0020014 за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України. Внаслідок протиправних дій третіх осіб був викрадений автомобіль Toyota Land Cruiser д.н. НОМЕР_3, і на момент подачі даного позову місцезнаходження автомобіля невідоме. За договором добровільного страхування наземного транспорту цей автомобіль був застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» від викрадення або повного знищення. Сума, яку повинен сплатити відповідач за вирахуванням франшизи становить 552 150 грн. 21.03.2016 року він через поштове відділення отримав письмову відмову у виплаті страхової суми з підстав не надання страховику ключів від застрахованого автомобіля та документів на управління ним. Проте особа, проти якої порушено кримінальну справу заволоділа автомобілем разом з ключами і свідоцтвом на транспортний засіб. Крім того, відмова у виплаті страхового відшкодування спричинила йому душевні хвилювання, оскільки через постійне звертання в різні інстанції, телефонні переговори, він постійно відлучався з робочого місця, мало часу проводив з сім'єю, став дратівливим, що вплинуло на його родинні та робочі стосунки.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд неврахував, що він вчинив всі необхідні дії для виплати страхового відшкодування, а незаконне заволодіння транспортним засобом є страховим випадком.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» 12.11.2015 року було укладено договір страхування наземного транспорту № 3714354.

Згідно з п. 1 договору страхування предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та іншим майном, вказаним у п. п. 5,6 договору.

Згідно з п. 6 цього договору, предмет договору стосується майнових інтересів ОСОБА_1 (або AT «Укрсиббанк» як вигодонабувача) пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобіля Toyota Land Cruiser д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2.

Вказаний автомобіль був придбаний позивачем за кредитні кошти, надані ПАТ «Укрсиббанк» позивачеві за відповідним кредитним договором.

ОСОБА_1 звернувся із заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, у якій вказав, що 12.09.2014 року він передав належний йому автомобіль Toyota Land Cruiser д.н. НОМЕР_3 у користування свого знайомого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 з обов'язковою умовою сплати останнім кредитних платежів до AT «Укрсиббанк». В листопаді 2014 року ОСОБА_6 відмовився надалі погашати кредитну заборгованість та вимагав від ОСОБА_1 здійснити переоформлення документів на автомобіль на своє ім'я. Невиконання ОСОБА_6 домовленості щодо погашення кредиту стало причиною виникнення заборгованості за кредитним договором та підставою для звернення з відповідним позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 щодо повернення кредиту. У заяві про вчинення злочину, позивач стверджує, що ОСОБА_6 не має наміру повертати йому спірний автомобіль.

Відповідно до довідки Дніпровського УП ІУНП у м. Києві від 22.01.2016 року по даному факту слідчим відділом відкрито кримінальне провадження № 0020014 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Відповідно до довідки, виданої ПАТ «Укрсиббанк» на ім'я ОСОБА_1, кредитний договір № 0 від 09.09.2008 року втратив чинність, кредитна заборгованість відсутня.

21.01.2016 року ОСОБА_1 подав відповідачеві заяву про виплату страхового відшкодування з підстав викрадення автомобіля Toyota Land Cruiser д.н. НОМЕР_3.

Листом ПрАТ «CK «АХА Страхування» відмовила визнати даний випадок страховим та виплатити страхове відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, оскільки за умовами договору страхування випадок не є страховим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 цього Кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до п. 15.2 договору страхування, укладеного між сторонами, до страхових ризиків відносяться: «викрадення» - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь - якому місці в будь - який час шляхом грабежу - відкритого викрадення ТЗ, крадіжки - таємного викрадення ТЗ, розбою - нападу з метою заволодіння ТЗ, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Відповідно до п. 20.4 договору страхування виплата за ризиком «викрадення» здійснюється лише за умови початку кримінального провадження згідно з чинним законодавством та внесення відомостей про незаконне заволодіння ТЗ до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але не раніше, ніж через 2 місяці після отримання необхідних документів та/або інформації згідно з розділом 19 договору.

Відповідно до п. 21.2.20 цього договору не визнаються страховим випадком збитки, що виникли внаслідок добровільної передачі страхувальником (водієм застрахованого транспортного засобу) основного та/або додаткового комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу будь-якій особі (окрім збитків внаслідок ДТП при керуванні застрахованим транспортним засобом на законних підставах).

Відповідно до п. 21.5.14 цього ж договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом ( в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність ( у випадку її наявності), тимчасовий реєстраційний талон, подорожній лист службового автомобіля) ( за виключенням викрадення транспортного засобу шляхом грабежу та/або розбою) або не має можливості їх надати у зв`язку з тим, що вони знаходились у викраденому ТЗ та, відповідно, були викрадені разом з ТЗ.

За матеріалами справи встановлено, що позивач добровільно передав застрахований автомобіль ОСОБА_7 разом з ключами та документами на автомобіль. Відповідно до довідки Дніпровського УП ІУНП у м. Києві від 22.01.2016 року ОСОБА_1 12.09.2014 року передав у користування ОСОБА_7 автомобіль Toyota Land Cruiser д.н. НОМЕР_3, який самоправно користується даним автомобілем та не повертає та 31.12.2015 року по даному факту порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України.

Оскільки викрадення застрахованого автомобіля не відбулося, а позивач добровільно передав автомобіль ОСОБА_7 разом з ключами та документами на автомобіль суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що за умовами договору страхування такий випадок не є страховим та відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що мало місце незаконне заволодіння автомобілем колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач сам визнає факт добровільної передачі застрахованого автомобіля ОСОБА_7. З вимогами до останнього про повернення автомобіля позивач не звертався.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді