Справа № 127/2-6369/10 Провадження № 22-ц/772/1507/2017Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 49Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.09.2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Не погодившись із ухвалою ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі в справі, проте обґрунтувала своє право на апеляційне оскарження вирішенням судом питання про її права і обов'язки, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції просила її скасувати і ухвалити нову, якою відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його заяви про перегляд рішення, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року - залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Якименко О.О. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як постановлену відповідно до вимог процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта і заявника, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 03.02.1988 року у Дашківській сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис №3.

Згідно із журналом судового засідання (а.с. 12) як позивач ОСОБА_3, так і відповідач ОСОБА_4 були присутні в судовому засіданні, в якому постановлено дане рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року задоволено заяву ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення суду, а ухвалами Апеляційного суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про прийняття відмови від заявленого ним позову і закриття провадження в цивільній справі відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року залишено без змін (а.с. 58-59, 64-65).

27 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про перегляд рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року в зв'язку з нововиявленими обставинами, якими за змістом заяви він вважає вагітність відповідачки по справі ОСОБА_4 на час розгляду справи про розірвання шлюбу (а.с. 68-70).

Як на доказ існування на момент розгляду справи зазначеної обставини заявник ОСОБА_3 посилався на довідку №415 від 15 жовтня 2010 року, нібито отриману ОСОБА_4 15 жовтня 2010 року (а.с. 75).

Оскаржуваною ухвалою від 20 січня 2017 року суд скасував рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, а провадження у справі закрив (а.с. 88).

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив із доведеності тієї обставини, що відповідач ОСОБА_4 на момент розгляду справи і постановлення рішення від 06 вересня 2010 року була вагітною, що відповідно до вимог частини 2 статті 110 СК України унеможливлювало пред'явлення, розгляд і задоволення відповідного позову.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 вересня 2010 року набрало законної сили лише 01 грудня 2016 року, тобто після розгляду Апеляційним судом Вінницької області справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитися, так як суд порушив порядок вирішення даного питання й допустив неправильне застосування норм процесуального права.

Як на підставу перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами заявник ОСОБА_3 посилався на істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини 1 статті 361 ЦПК України).

Згідно з статтею 362 ЦПК України заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Отже встановлений абзацом 2 частини першої статті 362 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

За загальним правилом встановленим статтею 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу на було подано. І лише у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до статті 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскільки обидві сторони були присутні при проголошенні судового рішення 06 вересня 2010 року, воно набрало законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, оскільки її не було подано протягом десяти днів з дня його проголошення, що підтверджується також його копією, виданою Ленінським районним судом м. Вінниці із зазначенням дати набрання законної сили (а.с. 111).

Наступне ж поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження рішення суду і відхилення апеляційної скарги сторони більше ніж через шість років після набрання рішенням суду законної сили не змінює первісної дати набрання ним законної сили.

Отже рішення суду набрало законної сили, а шлюб припинився відповідно до частини 2 статті 114 СК України 17 вересня 2010 року і саме з цієї дати слід відраховувати трирічний присічний строк для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу.

Таким чином, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_3, як такою, що подана після закінчення цього строку, слід було відмовити на підставі абзацу другого частини 1 статті 362 ЦПК України, а в разі помилкового відкриття провадження і з'ясування обставин пропуску строку на етапі розгляду заяви по суті - закрити провадження в зв'язку з нововиявленими обставинами на цій підставі.

Не відповідає дійсним обставинам справи і висновок суду першої інстанції про наявність нововиявлених обставин, тобто істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Суд першої інстанції прийшов до такого висновку посилаючись на довідку №415 від 15.10.2010 року, видану ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона знаходилася на обліку по вагітності в жіночій консультації Міської лікарні Центр матері та дитини з діагнозом «вагітність 11-12 тижнів» (а.с. 75), а також довідку від 19.01.2017 року, видану Районним територіальним медичним об'єднанням м. Вінниці про те, що вищевказана довідка видавалася ОСОБА_8 за місцем вимоги, а медична картка була знищена в зв'язку із закінченням терміну її дії від 24.11.2015 року (а.с. 86).

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були та не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК України). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох таких умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин на час розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення.

Крім того, в абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" судам роз'яснено, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Задовольняючи позов суд першої інстанції в рішенні від 06.09.2010 року погодився із доводами позивача ОСОБА_3 в позовній заяві від 12.08.2010 року про те, що протягом останніх кількох місяців він не проживав з відповідачкою ОСОБА_4, між ними склалися неприязні стосунки, сторони не підтримували подружніх відносин, не вели спільного господарства, втратили почуття любові та поваги. Відповідач же позов визнала і не заперечувала проти його задоволення.

Саме ці факти покладені в основу судового рішення, а нововиявлені обставини за умови їх підтвердження належними і допустимими доказами мали б їх спростовувати.

Відомості про те, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, і до трагічної загибелі останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24), ОСОБА_4 народжувала дитину (дітей), по справі відсутні.

Відтак суд першої інстанції належним чином не перевірив і не оцінив наданий заявником доказ з точки зору його належності, допустимості і достовірності.

При цьому зазначена довідка містить кутовий штамп «Міська лікарня Центр матері та дитини, Жіноча консультація, м. Вінниця» в той час як підписана не завідуючим цією установою ОСОБА_9, а іншою особою без зазначення її прізвища та ініціалів, та із засвідченням підпису трикутною печаткою, призначеною для листків непрацездатності «Районне територіальне медичне об'єднання №3 м. Вінниці».

Відповідно до відповіді заступника головного лікаря з медичної частини Міської лікарні «Центр матері та дитини» від 03.05.2017 року (а.с. 116). довідка за №415 зазначеною установою не видавалась, підпис завідуючого жіночою консультацією ОСОБА_9 недійсний, так само як недійсною є печатка районного територіального об'єднання №3, а печатки й штампи не відповідають печаткам установи. Знищення відповідної медичної документації (архіву за 2011 рік) відбувалося не 24.11.2015 року, а 28.01.2016 року (а.с. 116-117).

При цьому суд першої інстанції не врахував також, що незважаючи на те, що рішення від 06 вересня 2010 року ухвалене по спору про особисті немайнові права подружжя, тобто спірні правовідносини дійсно не допускають правонаступництва, наявність такого рішення впливає й на майнові права і обов'язки певних осіб, зокрема, визначення кола спадкоємців ОСОБА_4

Так, спадкоємець майна ОСОБА_4 - її мати ОСОБА_2 не була залучена до участі в даній справі й не могла надати свої заперечення проти заяви ОСОБА_3, що є порушенням принципу змагальності, а оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про її права і обов'язки, оскільки скасуванням рішення суду від 06 вересня 2010 року про розірвання шлюбу може призвести до відповідної зміни кола спадкоємців й часток кожного із них у спадковому майні.

Крім того, хоча сама по собі процедура провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами і не суперечить принципові юридичної визначеності як складовій частині принципу верховенства права в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» пп. 27-28, та рішення від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2, п. 46), однак така процедура має застосовуватися у спосіб, сумісний зі статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції).

Колегія суддів підкреслює, що рішення суду від 06 вересня 2010 року не було оскаржене сторонами впродовж встановленого законом строку і набрало законної сили, тобто набуло статусу остаточного в розумінні Конвенції і практики ЄСПЛ.

Скасування рішення через шість років після цього є грубим втручанням у остаточне рішення суду і мусить бути виправданим серйозними порушеннями процесуальних норм при попередньому розгляді справи (див. рішення від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України», пп. 44-47).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що норма частини 2 статті 110 СК України, згідно з якою позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, є проявом державної охорони сім'ї, й засобом забезпечення пріоритету сімейного виховання дитини відповідно до статті 5 цього Кодексу.

Застосування зазначеного обмеження для формального відновлення шлюбу, який фактично припинився, без наміру й можливості відновлення сімейних відносин в зв'язку із смертю одного з подружжя, не відповідає вказаній меті закону.

За змістом статті 363 ЦПК України рішення, ухвала суду чи судовий наказ переглядаються у зв'язку з нововиявленими обставинами судом, який ухвалив рішення, постановив ухвалу або видав судовий наказ, проте згідно з пунктом 3 частини 1 статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує її і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Отже апеляційний суд не вправі прийняти свою ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами як про те просить апелянт, проте визнає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.т. 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2017 року скасувати, а вирішення питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.