АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідністю «Інтегралл» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

у січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інтегралл», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 81 984,84 грн., посилаючись на те, що відповідач не виплатив усіх належних йому при звільненні коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2017 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що він неодноразово звертався до відповідача за отриманням розрахунку, проте повний розрахунок отримав лише 29.12.2016 року. Відповідач не здійснив вчасно виплату сум належних йому, у вигляді розрахунку за лікарняним листом та період затримки складає 876 днів.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Справа № 757/411/17-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6372/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом по ТОВ «Інтегралл» № 18-к від 17.03.2014 року позивач був прийнятий на роботу гірничим працівником підземним з повним робочим днем під землею з 17.03.2014 року на підставі його заяви від 03.03.2014 року.

З 08.04.2014 року до 04.08.2014 року ОСОБА_1 знаходився на лікарняному в зв'язку із загальним захворюванням. Останній лікарняний листок № 666486 виданий в продовження листка № 687973 (з 16.07.2014 по 04.08.2014) був зданий позивачем працівнику кадрового відділу 05.08.2014 року. В той же день ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення в зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності.

Наказом № 51-к від 05.08.2014 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України та йому видано трудову книжку.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна виплата по лікарняних листках відбулася не з вини відповідача, оскільки така виплата була здійснена після фінансування робочим органом Фонду соціального страхування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 34 цього Закону фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

За матеріалами справи встановлено, що позивач звільнений з роботи 05.08.2014 року та саме цього дня ним подано відповідачу лікарняний лист за період з 16.07.2014 по 04.08.2014 року.

Відповідно до наказу № 17-П від 05.08.2014 року у зв`язку з початком військових дій у місті, а також захопленням деяких об`єктів підприємства, з метою забезпечення безпеки працівників підприємства та для надання можливості евакуації роботу підприємства ТОВ «Інтегралл» з 06.08.2014 року було зупинено до окремого розпорядження.

Поновлено роботу підприємства було з 17.11.2014 року відповідно до наказу № 20-п.

21.11.2014 року відповідач подав до Антрацитовського ІДФСС по ВПТ заяву - розрахунок на виплату позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 16.07.2014 року по 04.08.2014 року (15 днів) у сумі 1 403,85 грн. та виплатив ці суми позивачу після надходження коштів з Фонду

Доводи позивача про те, що відповідач не подавав такої заяви до Фонду спростовуються наявністю копії такої заявки у матеріалах справи (а.с. 30). Доказів про те, що зазначений доказ містить ознаки фальсифікації не надано.

Оскільки сума, яка не була виплачена позивачу у день звільнення складається лише з допомоги по тимчасовій непрацездатності за лікарняним листом, зданим позивачем на підприємство у день звільнення, а процедура отримання такої допомоги врегульована Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відповідач з об`єктивних причин не міг виплатити такі суми у день звільнення. При цьому судом встановлено, що відповідач своєчасно подав до Фонду заяву-розрахунок для виплати допомоги позивачу. Відтак суд першої інстанції правильно встановив факт відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Статтею 117 КЗпП України передбачено виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні лише, якщо така невиплата відбулася з вини власника або уповноваженого ним органу.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді