Справа № 545/2101/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2017 р. суддя Полтавського районного суду Полтавської області Шелудяков Л.В., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову по справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, а саме накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та легковий автомобіль «Volkswagen Pointer 2006 року, який належить ОСОБА_2, а також заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїзд за межі України до повного виконання зобовязань.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ч.3 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що позивачем не надано доказів готування відчуження вищезазначеного майна.

Також, перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Враховуючи, що позов заявлено на суму 50295,99 грн., а заявник просить накласти арешт на квартиру та машину, що в сумі перевищує розмір позовних вимог, те, що серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення позову по справі за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення, а особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали з моменту отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_4