УХВАЛА

іменем україни

7 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Форзац» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 дав інтерв'ю друкованому засобу масової інформації журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1» (російською мовою), засновником та видавцем якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Форзац» (далі - «Форзац»). У випуску НОМЕР_3 журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1», на стор. НОМЕР_4 розміщено інформацію під заголовком (російською мовою) «ОСОБА_6: В борьбе с коррупцией у меня есть личный интерес». Ця інформація має форму інтерв'ю з ОСОБА_4 На стор. НОМЕР_2 у третьому абзаці розміщено текст такого змісту:

«Ничего не нашли. Время от времени мы испытываем на себе «любовь» нашего коррумпированного государства на пару с моим бывшим тестем ОСОБА_3. Начиналось все с банальной семейной ситуации - мы с женой развелись. Пока я передавал имущество, вопросов ко мне не было. Потом мне запретили видеться с дочкой. Это особенно трудно, когда твои бывшие родственники имеют финансовые возможности и ездят в бронированных машинах с вооруженной охраной. Естественно, я пошел в суды, а это было еще при власти ОСОБА_9 - март 2013 года. Чтобы лишить меня прав в воспитании ребенка, на меня завели ряд уголовных дел, в те времена меня обвиняли в спонсорстве ОСОБА_10 и ОСОБА_11. Позже решили обвинить наши семейные компании в неуплате налогов. Когда это дело рассыпалось, а мой бывший тесть активно раздавал взятки силовикам, нам стали подбрасывать наркотики и оружие. Я думал, за 20 лет мы создали предприятие, которым все гордимся, честно вывели его на рынок - это торговые марки, которые знает вся Украина и 25 стран Евросоюза и Азии. А тут такие абсурдные обвинения! Мы были в шоке». Позивач зазначав, що зі змісту усієї інформації, спільно поширеної відповідачами, слідує, що «ОСОБА_12» - «колишній тесть» ОСОБА_4. «активно давав хабарі».

Вказував на те, що він є колишнім тестем ОСОБА_4 та зазначав, що не вчиняв дій, які викладені в інформації, спільно поширеній відповідачами, не давав хабарі жодній особі.

Позивач вважав зазначену інформацію недостовірною і такою, що порушує його честь, гідність та завдає йому моральної шкоди. Вважав, що поширена відповідачами інформація підлягає спростуванню, зі стягненням моральної шкоди.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просив визнати недостовірною і такою, що порушує честь, гідність позивача, інформацію, поширену на стор. НОМЕР_2 у випуску № НОМЕР_1 журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1»: «мой бывший тесть активно раздавал взятки»; зобов'язати ТОВ «Форзац» та ОСОБА_4 спростувати поширену інформацію про позивача шляхом повідомлення тим самим шрифтом про ухвалене у цій справі судове рішення, включаючи публікацію тексту судового рішення, на стор. НОМЕР_2 у запланованому найближчому випуску журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1» після набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 5 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недостовірною і такою, що порушує честь, гідність ОСОБА_3 інформацію, поширену на сторінці НОМЕР_2 у випуску № НОМЕР_1 друкованого засобу масової інформації - журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1», засновником якого є ТОВ «Форзац», а саме: «мой бывший тесть активно раздавал взятки».

Зобов'язано ТОВ «Форзац» спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_3, поширену на стор. НОМЕР_2 у випуску № НОМЕР_1 журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1», шляхом опублікування тим самим шрифтом резолютивної частини даного рішення суду на стор. НОМЕР_2 у запланованому найближчому випуску журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1» протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили за рахунок ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірна інформація є твердженням про факти, оскільки її достовірність може бути перевірена. Натомість відповідачами не було надано суду підтвердження того, що позивач «давав хабарі» або вчиняв інші правопорушення, які за змістом аналогічні даванню хабара, що підтверджує недостовірність спірної інформації.При цьому суди вважали, що поширена відповідачами інформація створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом установлено, що у випуску № НОМЕР_1 друкованого засобу масової інформації - журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1», засновником якого є ТОВ «Форзац», на стор. НОМЕР_4 було розміщено інформацію під заголовком «ОСОБА_6: В борьбе с коррупцией у меня есть личный інтерес». Ця інформація має форму інтерв'ю з ОСОБА_4

На стор. НОМЕР_2 у третьому абзаці цього журналу розміщено текст такого змісту: «Ничего не нашли. Время от времени мы испытываем на себе «любовь» нашего коррумпированного государства на пару с моим бывшим тестем ОСОБА_3. Начиналось все с банальной семейной ситуации - мы с женой развелись. Пока я передавал имущество, вопросов ко мне не было. Потом мне запретили видеться с дочкой. Это особенно трудно, когда твои бывшие родственники имеют финансовые возможности и ездят в бронированных машинах с вооруженной охраной. Естественно, я пошел в суды, а это было еще при власти ОСОБА_9 - март 2013 года. Чтобы лишить меня прав в воспитании ребенка, на меня завели ряд уголовных дел. в те времена меня обвиняли в спонсорстве ОСОБА_10 и ОСОБА_11. Позже решили обвинить наши семейные компании в неуплате налогов. Когда это дело рассыпалось, а мой бывший тесть активно раздавал взятки силовикам, нам стали подбрасывать наркотики и оружие. Я думал, за 20 лет мы создали предприятие, которым все гордимся, честно вывели его на рынок - это торговые марки, которые знает вся Украина и 25 стран Евросоюза и Азии. А тут такие абсурдные обвинения! Мы были в шоке».

Вказана інформація була поширена ОСОБА_7, ТОВ «Форзац» шляхом опублікування у друкованому засобі масової інформації накладом 15 тис. примірників та розмішена на інтернет-сторінці журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Звертаючись до суду з позовом позивач просив визнати недостовірною і такою, що порушує честь, гідність позивача, інформацію, поширену на стор. НОМЕР_2 у випуску № НОМЕР_1 журналу «ІНФОРМАЦІЯ_1»: «мой бывший тесть активно раздавал взятки».

Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У п. п. 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно із ч. 2 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Суди наведене врахували та вірно вважали, що інформація, яку просить спростувати позивач, є твердженням про факти, оскільки її достовірність може бути перевірена. Натоміть відповідачами не було доведено, що позивач «давав хабар» або вчиняв інші правопорушення, які за змістом аналогічні даванню хабара, що підтверджує недостовірність цієї інформації.

При цьому суди вірно вважали таку інформацію негативною, оскільки з її змісту вбачається вчинення позивачем суспільно небезпечного правопорушення, за яке передбачається кримінальна відповідальність та яке негативно сприймається громадськістю. Поширена відповідачами інформація створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб. Отже, ця інформація підлягає спростуванню, а моральна шкода, завдана позивачу поширенням цієї інформації - відшкодуванню.

Під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків судів не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик