Справа № 2-622/09 Головуючий у І інстанції Слободян Н.П.
Провадження № 22-ц/780/921/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Березовенко Р.В., Ігнатченко Н.В.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року представник ПАТ «КБ «Правекс-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив стягнути солідарно кредитну заборгованість у розмірі 229 852, 70 грн. та судові витрати.

У обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до кредитного договору №338-306/05Р від 24 листопада 2005 року, укладеного між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2, останній отримав кредит зі сплатою відсотків у розмірі 16 091 дол. США для придбання автомобіля, та одночасно, з метою забезпечення зобовязань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 388338-306/05Р, за яким відповідач передав у заставу банку автомобіль Deawoo Lanos.

Крім того, 24 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобовязалася відповідати перед банком за виконання умов цього кредитного договору у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2

Вказує, що відповідачі належним чином не виконали своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів, через що за ними рахується заборгованість, яку просить суд стягнути з них на його користь.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 152 652, 50 грн., 1526, 53 грн. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ПАТ «КБ «Правекс-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки боржник належним чином не виконав своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів у встановлений договором строк, то позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу підлягає задоволенню в межах строку позовної давності, однак вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають через припинення її поруки за кредитними зобовязаннями у звязку із відсутністю повідомлення ОСОБА_3 та її згоди про зміну розміру відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2005 року між АКБ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір № 388-306/05Р за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 16 091 дол. США з метою своєчасної оплати вартості автомобіля із розрахунку 12% річних за час фактичного користування кредитом (т. 1, а. с. 7-9).

З метою забезпечення зобовязань за цим кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 388338-306/05Р, за яким відповідач передав у заставу банку автомобіль Deawoo Lanos.

Крім того, 24 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона зобовязалася відповідати перед банком за виконання умов цього кредитного договору у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 17-18).

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення строку повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, відтак згідно поданого банком розрахунку, станом на 06 травня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 29 851 долар США, яка складається з: 12 206 доларів США непогашеного кредиту; 5598 доларів США пені на суму непогашеного кредиту; 7619 доларів США несплачених відсотків за користування коштами; 4428 доларів США пені за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту, що разом за курсом НБУ станом на 06 травня 2009 року становить 229 852 гривні 70 копійок (т. 1, а. с. 14-15).

З наданого розрахунку вбачається, що впродовж 2006-2008 років процентна ставка за договором змінювалася з 12% до 38%.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 зверталася до поліції з повідомленням про злочин, і 26 грудня 2015 року дані були внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України за фактом підробки підпису ОСОБА_3 у договорі (кримінальне провадження № 0008481), однак вказане кримінальне провадження було закрите у звязку із відсутністю складу злочину.

Крім того, у даній справі призначалася комплексна судово-технічна та почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання зокрема про те, чи було виконано підпис від імені ОСОБА_3 у зазначених вище договорах (а. с. 138), однак судовий експерт КНДІСЕ повідомив про неможливість проведення цієї експертизи у звязку із відсутністю вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 за 2005 рік (а. с. 149-зворот).

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) у відповідності до статті 610 ЦК України.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст.611 ЦК України, згідно якої, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоч і повязаний з боржником певними зобовязальними відносинами, але є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з результатів аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконав, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з урахуванням зокрема ст.ст. 526, 543, 554, 1050 ЦК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та застосованих строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову у частині вимог про стягнення боргу з ОСОБА_3 як поручителя у звязку із відсутністю повідомлення її про зміну розміру процентів, що припинило поруку ОСОБА_3 відповідно до ст. 559 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції повинен був стягнути борг саме у доларах США, а не у гривні, у звязку із зміною курсу валют, не зважаючи на те, що банк просив стягнути його саме у гривнях, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та не спростовують обґрунтованих висновків суду у цій частині.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: