Справа № 367/7714/16-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2269/17 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 12.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 367/7714/16 Головуючий в суді І інстанції Чернов Д.Є.

Провадження № 22-ц/780/2492/17 Доповідач в суді II інстанції Кулішенко Ю.М.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 листопада 2016 року накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

17 січня 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернулась з заявою про забезпечення заставою вимоги позивача, щодо забезпечення позову. Свої вимоги мотивувала тим, що позивачем безпідставно пред'явлено позов, з метою завдання шкоди відповідачу шляхом заволодіння її майном за допомогою судового рішення. Просила суд, покласти обов'язок на позивача забезпечити його позовну вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яку внести на депозитний рахунок суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2017 року в задоволені заяви відповідача відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року вказано, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК України, вправі покласти на позивача обов'язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову (проте її розмір не повинен перевищувати розміру ціни позову). За змістом цієї норми суд (суддя), визначивши вид забезпечення позову та розмір застави, повинен зазначити у відповідній ухвалі, що остання звертається до виконання негайно після внесення предмета застави у повному розмірі.

Обраний позивачем та вжитий судом захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно, не породжує ризику щодо спричинення збитків для предмету спору.

Враховуючи вид забезпечення позову, відсутність ризику у спричиненні збитків відповідачу у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими, колегія суддів вважає, що у суду не було підстав для постановлення ухвали про зобов'язання позивача внести заставу на депозитний рахунок.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.4 ст. 153 ЦПК України, забезпечення вимог заставою є правом, а не імперативним обов'язком суду.

З огляду на викладене суд першої інстанції, правомірно дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає матеріалам справи, ухвалена без порушення норм матеріального та процесуального права і повинна залишатися без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: