БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Біловодський районний суд Луганський області в складі:

Головуючого-судді Цимбал Ю.Ю.

при секретареві Багрій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Біловодська Луганської області за позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1

Вказував, що на момент звернення до суду у вказаному будинку зареєстровані шість людей: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2

Зазначав, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації з моменту здійснення самої реєстрації і до моменту звернення його до суду. Жодної домовленості між ними щодо закріплення за ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням не існує, але він самостійно сплачує комунальні платежі, що є для нього матеріальним тягарем.

У зв'язку з наведеним просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом по АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому порядкушляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Луганщини» від 08 листопада 2017 року. Причини неявки в судове засідання не повідомила, не звернулася до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без її участі, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 грудня 2004 року, виданим державним нотаріусом Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області підтверджується, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, що належав його померлій дружині (а.с. 10).

Із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Новомиларівської сільською радою Біловодського району Луганської області 05 версеня 2017 року № 669 вбачається, що за адресою: по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2, що є невісткою позивача (а.с. 5).

Згідно акту обстеження фактичного непроживання особи по АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з квітня 2015 року (а.с. 9).

Таким чином встановлено, що відповідач зареєстрований, однак не проживає АДРЕСА_1 без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

За ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення.

Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила.

За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

Водночас, в іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки суд приймає до уваги норми діючого законодавства, а саме ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно положень якої - зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації у вказаному житловому приміщенні.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, керуючись 12, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 (місце реєстрації: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою у порядку та строки, що передбачені ст. 284 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.Ю. Цимбал