АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача Чернівецька міська рада, про усунення перешкод у користуванні загальним проїздом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, інтереси якої представляє адвокат Буряк Оксана Ігорівна, на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом доОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача Чернівецька міська рада, про усунення перешкод у користуванні загальним проїздом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що є власником житлового будинку АДРЕСА_2. Поряд з ним в АДРЕСА_1 мешкає ОСОБА_4 Між їхніми будинковолодіннями розташований прохід, який відноситься до земель загального користування.

Відповідачем ОСОБА_4 самовільно захоплено частину земель запасу міста (прохід) між указаними будинковолодіннями шляхом встановлення бетону та огорожі. Відповідачі також встановили браму на проході зі сторони АДРЕСА_1 висотою понад 2 м., облаштували стоянку для свого автомобіля, а також підготували документи на приватизацію цієї міжбудинкової території, чим унеможливили позивачу та його сім'ї прохід, проїзд, обслуговування їхнього будинку, а саме: проїзд машини - асенізатора до вигрібної ями, доступ до вентиля газової труби, який у випадку пожежонебезпеки вони не зможуть перекрити; здійснення ремонтних робіт будинку зі сторони проходу, так як стіна знаходиться на відстані менше 1 м до

____________________________________________________________________

22ц/794/556/2017 р. Головуючий у І інстанції Мілінчук С.В.

Категорія: 47 Суддя-доповідач Владичан А.І.

проходу, та окремий вихід з будинку для членів сім'ї на вул. Дунайську м. Чернівці.

Комісією Чернівецької міської ради з розгляду земельних спорів 01.06.2016 року погоджено межі між земельними ділянками на АДРЕСА_2 наступним чином: ОСОБА_4 зняти самовільно встановлені ворота зі сторони АДРЕСА_1; межу земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1 встановити на відстані 1,5 м. від стіни будівлі кухні, решту земельної ділянки зарахувати до земель запасу міста; межа земельної ділянки позаду будинку - по газовій трубі. Однак, на даний час ворота не демонтовані.

Просила зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою з земель запасу міста, а саме: проходом, розташованим між будинковолодіннями по АДРЕСА_2-АДРЕСА_1, шляхом демонтажу за власні кошти воріт, бетону та піщаного насипу зі сторони АДРЕСА_1 у м. Чернівці. Стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, самовільно зайнятою ОСОБА_4, ОСОБА_5 з земель запасу міста, а саме: прохід, розташований за адресою між будинковолодіннями по АДРЕСА_2-АДРЕСА_1, шляхом демонтажу за власні кошти воріт, бетону та піщаного насипу зі сторони АДРЕСА_1 у м. Чернівці, самовільно встановленої відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові витрати в рівних частинах на користь ОСОБА_2 в розмірі 551,21 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5800 гривень.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4, інтереси якої представляє адвокат Буряк О.І., подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що помилковим висновок про те, що на Генеральному плані м. Чернівці відображено знаходження спірної земельної ділянки між земельними ділянками сторін, оскільки такі відомості чи позначення відсутні. Вважає зазначену земельну ділянку частиною земельної ділянки, яка зареєстрована за будинком АДРЕСА_1 та на яку апелянт отримав згоду на виготовлення проекту відведення.

Крім того, сам факт користування спірною земельною ділянкою в якості проходу сусідами не є законною підставою вважати, що її цільовим призначенням є прохід, (заїзд, проїзд), наданими доказами підтверджується відсутність організації користування земельною ділянкою та встановлення її цільового призначення як землею загального користування.

Вказує, що жодних перешкод в обслуговуванні позивачем будинку АДРЕСА_2 немає, права позивача не порушені.

Просила скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вирішити питання щодо судових витрат.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає його такими, що не відповідає обставинам справи та зробленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що власником будинковолодіння АДРЕСА_2 у місті Чернівці та земельної ділянки, на якій він розташований, розміром 0,0949 га є ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 08.10.2003 року (а.с. 7-8).

Вказане будинковолодіння складається з житлового будинку літ «А», літньої кухні-сараю літ «Б-Б1», сараю літ «В», сараю літ. «Г», гаражу літ. «Е», сараю літ. «Ж», вбиральні літ «Д», колодязю літ к, вигрібної ями І, огорожі №1.

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки АДРЕСА_1, вказана земельна ділянка зареєстрована за відповідачем ОСОБА_4

Відповідно до довідки департаменту містобудівного комплексу №П-6139/0-04/б від 12.09.2016 року, П-6143/2-04/б від 13.09.2016 року, а також викопіювання з Генерального плану встановлено, що між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка, яка перебуває у власності територіальної громади міста Чернівці, належить до земель запасу міста та рішення щодо організації проїзду, заїзду, проходу на вказаній земельній ділянці Чернівецькою міською радою не приймалось.

Згідно довідки Держгеокадастру №0-24-0.4-10115/2-16 від 28.09.2016 року, у державному земельному кадастрі станом на 01.01.2013 року відомості про спірну земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_1 відсутні, а тому надати інформацію про кадастровий номер, цільове призначення та її площу є неможливо.

Відповідно до витягу з рішення 4 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 123 від 26.02.2016 року ОСОБА_4 було надано дозвіл на складання проекту відведення спірної земельної ділянки з запасу земель АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,1000 га.

Судом також встановлено, що на спірній земельній ділянці ОСОБА_4 встановив металеві ворота, за ними піщаний насип, що унеможливлює вхід, прохід, проїзд та доступ до земельної ділянки та будинковолодіння АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_2 17.06.2016 року звернувся до Чернівецької міської ради із проханням вирішити спірну ситуацію по користуванню вказаною земельною ділянкою. В своєму зверненні зазначив, що встановлені металеві ворота унеможливили позивачу та його сім`ї обслуговування їхнього будинку, а саме: проїзд машини - асенізатора до вигрібної ями; доступ до вентиля газової труби, який у випадку пожежонебезпеки вони не зможуть перекрити; здійснення ремонтних робіт будинку зі сторони проходу, так як стіна знаходиться на відстані менше 1 м. до проходу.

Згідно протоколу засідання комісії Чернівецької міської ради з розгляду земельних спорів від 01.06.2016 року було запропоновано погодити межу між земельними ділянками АДРЕСА_1-АДРЕСА_2 наступним чином: ОСОБА_4 зняти самовільно встановлені ворота зі сторони АДРЕСА_1; межу земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_1 встановити на відстані 1,5 м. від стіни будівлі кухні, решту земельної ділянки зарахувати до земель запасу міста; межа земельної ділянки позаду будинку - по газовій трубі.

Із довідки департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин № К-2758/1-04/01 від 29.06.2016 року вбачається, що вищезгадане рішення комісії носить рекомендаційний характер та є підставою для підготовки відповідного проекту рішення міської ради по вирішенню земельного спору, у якому зазначається порядок його виконання.

Встановлено, що ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП за порушень правил благоустрою територій населених пунктів внаслідок самовільного встановлення воріт на АДРЕСА_1, що підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради № 2 від 19.02.2016 року (Т.1, а.с.166).

Разом з тим, згідно з довідками департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради №П-2766/0-04/01 від 26.04.2017 року та №П-2944/2-04/01 від 11.05.2017 року проїзду, заїзду, проходу між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на вул. Дунайській у м. Чернівці згідно генерального плану м. Чернівці, затвердженого рішенням 48 сесії Чернівецької міської ради VІ скликання від 27.03.2014 року №1171 та згідно схеми зонування території м. Чернівці не передбачено.

За змістом ч.1 ст. 3 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Згідно зі ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Матеріалами справи встановлено, що між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 існує прохід, проте рішення щодо організації проїзду, заїзду, проходу на вказаній земельній ділянці Чернівецькою міською радою не приймалось, у державному земельному кадастрі саном на 01.01.2013 рік відомості про спірну земельну ділянку відсутні, а отже, спірна земельні ділянка не є проходом загального користування, належить до земель запасу міста без цільового призначення та присвоєння кадастрового номера.

Посилання ОСОБА_2 у позовній заяві на те, що відповідачі самовільно захопили частину земель запасу міста та перекрили прохід загального користування, влаштувавши браму на проході зі сторони АДРЕСА_1, чим унеможливили позивачу та його сімї прохід, проїзд та обслуговування їхнього будинку, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не довів наявність підстав для захисту своїх прав, передбачених ст.ст. 103, 191 Земельного кодексу України.

Так, встановлення заїзду чи проїзду на спірній земельній ділянці є неможливим, оскільки по ній проходять газові труби висотою, яка унеможливлює заїзд автомобіля.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що до земельної ділянки позивача є заїзд з вулиці Трускавецької, де може вільно проїхати машина асенізатора, тобто позивач має вільний доступ до своєї земельної ділянки, має можливість вільно обслуговувати своє будинковолодіння.

Відповідно до ст. 108 Земельного кодексу України У випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів.

Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Однак, судом не було враховано те, що земельна ділянка ОСОБА_2 є приватизованою із встановленими межовими знаками, є огороджено. Між будинками сторін знаходиться земельна ділянка, яка належить до земель запасу міста.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі порушують права позивача ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою є помилковими і не відповідають обставинам справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, що пов'язані з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Пунктом 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься витяг з договору про надання юридичної (правової) допомоги від 5 вересня 2016 року, ордер на надання правової допомоги, звіт про надані юридичні послуги згідно договору та квитанції до прибуткового касового ордера №27/02 від 27/02 від 27.02.2017 року та №22/03 від 22.03.2017 року (Т. 1, а.с. 225-230), з яких вбачається, що адвокат ОСОБА_1, якій відповідач відповідно до квитанції сплатила 12134 грн за надання правової допомоги, а саме: консультація, ознайомлення з документами, формування правової пропозиції, ознайомлення з матеріалами справи у суді, підготовка запитів адвоката, підготовка письмових заперечень на позовну заяву, участь у судовому засіданні, підготовка клопотання про витребування доказів, забезпечення доказів, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України слід стягнути 12134 грн витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені документально та пов'язані з наданням позивачу правової допомоги адвокатом, витрати не перевищують граничний розмір компенсації витрат, що пов'язані з розглядом вказаної цивільної справи, передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 також слід також стягнути 606,34 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якої представляє адвокат Буряк Оксана Ігорівна, задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 24 березня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача Чернівецька міська рада, про усунення перешкод у користуванні загальним проїздом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 12 134 (дванадцять тисяч сто тридцять чотири) гривень витрат на правову допомогу та 606 (шістсот шість) гривень 34 копійки витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: