АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1775/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Гончаренко Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Бондаренка С. І.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( ПАТ «ВіЕйБі Банк», Банк) до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 23 квітня 2007 року ОСОБА_8 та Банк уклали кредитний договір №7-211, згідно якого ОСОБА_8 отримав кредит в сумі 13 643,56 дол. США у тимчасове користування зі сплатою процентів за ставкою 13% річних строком до 23.04.2013 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності.

Останній належним чином не виконував зобов'язання за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 17.02.2012 року загальна сума заборгованості склала 107 608 грн. 94 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту становила 8 599, 31 дол. США (еквівалентно 68 706 грн. 77 коп.), відсотки за користування кредитом - 4 124,56 дол. США (еквівалентно 32 954 грн. 41 коп.), штраф - 5 947 грн. 76 коп.

В забезпечення виконання зобов'язання по договору кредиту між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки від 23 квітня 2007 року, за умовами якого вона зобов'язалась нести солідарну з боржником відповідальність за неналежне виконання останнім умов кредитного договору.

Тому Банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2012 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 107 608 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить заочне рішення суду скасувати як незаконне, необґрунтоване та таке, що порушує права апелянта на справедливий суд. Просить ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» в частині вимог до ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі зазначено, що 15.12.2008 року між боржником та Банком була укладена додаткова угода, якою збільшено відсоткову ставку за кредитом з 13% на 17,5%. При цьому, згода поручителя у відповідності до вимог ч.1 ст. 559 ЦК не була отримана.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що поручитель та боржник повинні нести солідарну відповідальність за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Проте повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення у справі та в порушення норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_8 та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») було укладено кредитний договір №7-211 від 23 квітня 2007 року, згідно якого банк надав позичальнику кошти в сумі 13 643,56 дол. США у тимчасове користування зі сплатою процентів за ставкою 13% річних строком до 23.04.2013 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності.

Відповідно до меморіального валютного ордеру від 23.04.2007 року ОСОБА_8 було видано кредитні кошти в сумі 13643,56 дол. США (а.с 25).

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено договір поруки від 23.04.2007 року (а.с. 24) між Банком та ОСОБА_6, згідно умов якого остання зобов'язалась солідарно відповідати за виконання ОСОБА_8 обов'язків по погашенню кредиту у сумі 13643,56 дол. США зі сплатою процентів за ставкою 13% річних, строком повернення 23.04.2013 року.

15 грудня 2008 року між Банком та ОСОБА_8 укладено додаткову угоду до кредитного договору №7-211 від 23.04.2007 року, яким внесено зміни до основного договору. Зокрема, сторони домовились змінити п. 1.3. кредитного договору та встановили плату за користування кредитними коштами в розмірі 17,5% відсотків річних (а.с. 19).

В матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження узгодження підвищеної процентної ставки з поручителем.

За правилами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язанні, в яких бере участь поручитель, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року та № 6-97цс13 від 25 вересня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, встановлено, що додатковою угодою від 15 грудня 2008 року між ОСОБА_8 та Банком було збільшено розмір процентної ставки за кредитом з 13% до 17,5%, а це в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Про це остання повідомлена не була, згоди на це не давала.

Тому, доводи апеляційної скарги про припинення поруки з моменту збільшення процентної ставки за кредитом без узгодження з поручителем є обґрунтованими та є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованої суми з поручителя.

Рішення апеляційного суду в цій частині не спростовує і п. 3.4 Договору поруки, згідно з яким при внесенні змін у Кредитний договір його пролонгацію, обставини, що з нього виникають, розповсюджуються на поручителя.

Даний пункт Договору поруки неконкретний і не передбачає зокрема погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, у ньому не вказано про те, що поручителя не слід повідомляти про зміну умов основного договору.

Таким чином, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального і процесуального права колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 червня 2012 року змінити, скасувавши його в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором №7-211 від 23 квітня 2007 року на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_6 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :