Номер провадження: 22-ц/785/4191/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконними наказів,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконними наказів, посилаючись на те, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем, виконує обовязки контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки. Наказом начальника Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» № 234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії ДП «Адміністрація морських портів України» затверджено перелік посад, на осіб, що їх займають, поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» та надання декларацій про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру для яких є обовязковим. До вказаного переліку віднесено, в тому числі, посаду контролера на КПП, з текстом якого він ознайомлений не був. У лютому 2016 року адміністрація підприємства зобовязала його подати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 року, від чого він відмовився, обґрунтовуючи тим, що дія вищевказаного закону на нього не поширюється. Наказом начальника Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» № 142 від 23.06.2016 року йому було оголошено догану за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, а саме невиконання приписів ст.12 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції».

Позивач вважає вказані накази незаконними, оскільки антикорупційна програма на підприємстві з працівниками не обговорювалась, зокрема заходи з запобігання корупції в Ізмаїльській філії ДП «Адміністрація морських портів України» та перелік посад, які підпадають під дію ЗУ «Про запобігання корупції», з визначенням необхідності та обґрунтованості таких дій. Положення щодо дотримання антикорупційної програми до робочої інструкції чи правил внутрішнього трудового розпорядку не вносились. Він не є субєктом декларування, свої трудові обовязки виконує належним чином, підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення за неподання декларації немає.

В звязку з чим просив суд поновити строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним наказу Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», визнати незаконним наказ начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», визнати незаконним наказ начальника Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 142 від 23.06.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2Ю.».

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконними наказів задоволений частково. Визнаний незаконним наказ Ізмаїльської філії ДП «Адміністрація морських портів України» №142 від 23.06.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності контролера на контрольно-пропускному пункті загону охорони морського порту служби морської безпеки ОСОБА_2 Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» в дохід держави судовий збір в сумі 275,60 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ДП «Адміністрація морських портів України»подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а також, що судом порушені норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з відповідачем, з 17.07.2013 року переведений контролером на контрольно-пропускному пункті загону загальної охорони морського порту служби морської безпеки (т.1 а.с.51).

Наказом державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі-ДП «АМПУ») № 75 від 24.04.2015 року було затверджено та введено в дію антикорупційну програму ДП «АМПУ» (далі-Антикорупційна програма) (т.1 а.с.79-107).

Згідно Розділу 2 Антикорупційної програми її дія поширюється на працівників та посадових осіб апарату управління та відокремлених підрозділів (філій) ДП «АМПУ». Головним критерієм віднесення працівників юридичної особи публічного права до переліку посадових осіб, які підлягають перевірці за ознаками причетності до корупційних проявів, є наявність у їх посадових обовязках організаційно-розпорядчих або адміністративно-управлінських господарських функцій.

Працівниками підприємства, на яких поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції визнаються на рівні філії, крім визначених, і інші посади, передбачені штатними розкладами філій і мають організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські функції.

Наказом Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі-Філія) № 234 від 22.12.2015 року «Про заходи запобігання корупції в Ізмаїльській філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» затверджено перелік посад, на осіб, що їх займають, поширюється дія ЗУ «Про запобігання корупції» (Додаток 1) та надання декларацій про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру для яких є обовязковим (т.1 а.с.10-11), яким до вказаних осіб віднесено посаду контролера на КПП.

Із вказаним наказом позивач ознайомлений 06.01.2016 року згідно аркушу ознайомлення (т.1 а.с.117).

26.01.2016 року Філією видане розпорядження № 2 «Про реалізацію державної антикорупційної політики в ІФ ДП «АМПУ» (т.1 а.с.108), яким зобовязано забезпечити створення та розміщення у мережевому ресурсі філії основних нормативно-правових актів антикорупційного законодавства, з яким позивач ознайомлений під підпис 03.02.2016 року (т.1 а.с.109).

01.04.2016 року на адресу керівника Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області направлено інформацію про неподання станом на 01.04.2016 року субєктами декларування декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік, в тому числі ОСОБА_2 (т.2 а.с.26).

08.06.2016 року на адресу Ізмаїльської Філії надійшло подання у порядку ч.3 ст.65 ЗУ «Про запобігання корупції», згідно якого з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або повязаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб було доручено провести службове розслідування, за результатами якого вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на КПП, в тому числі ОСОБА_2 (т.1 а.с.177).

Наказом ДП «АМПУ» № 134 від 13.06.2016 року призначено службове розслідування (т.1 а.с.13).

За результатами проведення службового розслідування складено акт № 05 від 21.06.2016 року (т.1 а.с.14), з яким позивач ознайомлений під підпис.

Наказом Ізмаїльської філії ДП «АМПУ» № 142 від 23.06.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролерів на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2Ю.» за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, а саме невиконання приписів ст.12 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» контролерам на КПП ЗОМП СМБ, в тому числі ОСОБА_2, оголошено догану (т.1 а.с.9).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду, визнання незаконними наказів, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ч.ч.1,3,4 ст.62 Закону України «Про запобігання корупції» антикорупційною програмою юридичної особи є комплекс правил, стандартів і процедур щодо виявлення, протидії та запобігання корупції у діяльності юридичної особи. Антикорупційна програма затверджується після її обговорення з працівниками юридичної особи. Текст антикорупційної програми повинен перебувати у постійному відкритому доступі для працівників юридичної особи. Положення щодо обовязковості дотримання антикорупційної програми включаються до трудових договорів, правил внутрішнього розпорядку юридичної особи, а також можуть включатися до договорів, які укладаються юридичною особою.

Згідно п.1 ч.1 ст.63 Закону України «Про запобігання корупції» антикорупційна програма юридичних осіб, зазначених у ч.2 ст.62 цього Закону, може містити, зокрема, положення про сферу застосування та коло осіб, на які поширюються її положення.

Згідно ч.1 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в ч.1 ст.3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Частиною 2 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, повязане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, повязаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

За ч.3 ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або повязаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.147 КупП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, субєкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно ст.12 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» субєкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Згідно ст.1 Закону субєкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобовязані подавати декларацію відповідно до цього Закону; спеціально уповноважені субєкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону субєктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Згідно п.3 Розяснення щодо застосування окремих положень Закону стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого Рішенням Національного агенства від 11.08.2016 року №3, під посадовими особами юридичних осіб публічного права (відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону) слід розуміти працівників юридичних осіб публічного права, які наділені посадовими повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції. У цілях визначення субєктів декларування згідно із Законом слід застосовувати вужче тлумачення і вважати посадовими особами субєктами декларування лише тих працівників, на яких покладено відповідні обовязки на постійній основі (т.2 а.с.39).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №5 «Про судову практику у справах про хабарництво» (далі-Пленум) організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Аналогічні розяснення містяться у листі Міністерства юстиції України від 11.03.2014 року № 1050-0-4-14-1111 щодо застосування антикорупційного законодавства.

Наказом філії № 89 від 06.05.2015 року затверджено та введено в дію Робочу інструкцію контролера на КПП ЗОМП СМБ (т.1 а.с.52-58), з якою позивач ознайомлений під підпис 10.05.2015 року (т.2 а.с.40).

Пунктом 3 Робочої інструкції передбачені обовязки контролера на КПП, зокрема: здійснювати пропуск через КПП осіб, транспортних засобів, вантажів, матеріальних цінностей по встановленим і належним чином оформленим документам; здійснювати огляд особистих речей у осіб, що проходять через КПП за їхньої згоди, а також оглядати транспортні засоби, вантажі та матеріальні цінності, що перевозяться на них; негайно доповідати начальнику команди ЗОМП СМБ про події, порушення по службі, змінах в обстановці, а також зроблених зауваженнях (п.п.3.3,3.4,3.8).

Пунктом 4 Робочої інструкції визначені права контролера на КПП, зокрема: перевіряти документи у осіб на контрольно-пропускних пунктах, а також на всій території порту; не пропускати та затримувати транспортні засоби, вантажі, матеріальні цінності, які вони перевозять з порушенням встановленого порядку (п.п.4.2,4.4).

Судом встановлено, що основним критерієм віднесення відповідачем особи, що обіймає посаду контролера на КПП, до посадової особи юридичних осіб публічного права є виконання нею адміністративно-господарських функцій, а саме функції контролю за зберіганням майна.

Також робочою інструкцію не встановлено обовязку контролера на КПП по установленню порядку зберігання майна підприємства чи забезпечення контролю за установленням порядку зберігання майна.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не є субєктом декларування, отже наказ № 234 від 22.12.2015 року в частині поширення його дії на посаду контролера КПП є незаконним, а тому незаконним є наказ № 142 від 23.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності контролера на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, а саме невиконання приписів ст.12 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ДП «Адміністрація морських портів України», в особі Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»про те, що висновок суду, що позивач не субєктом декларування, отже наказ №234 від 22.12.2015 року в частині поширення його дії на посаду контролера КПП є незаконним, а відтак незаконним є наказ №142 від 23.06.2016 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача як контролера на контрольно-пропускному пункті ЗОМП СМБ за вчинення правопорушення, повязаного із корупцією, а саме невиконання приписів ст..12 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції», не відповідає наявним матеріалам справи, так як згідно до розяснень Пленуму ВСУ в тій його частині, де визначено, що працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі (наприклад водій) або технічні (друкарка, охоронник тощо) функцій, можуть визнаватися службовими особами за умови, що поряд із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обовязки, що в даному, не приймаються судом до уваги, оскільки з розяснень Пленуму ВСУ, на які посилається відповідач, вбачається, що адміністративно-господарськими обов'язками є обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Однак Робочою інструкцію не встановлено обовязку контролера на КПП по установленню порядку зберігання майна підприємства чи забезпечення контролю за установленням порядку зберігання майна.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в особі Ізмаїльської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_5