Справа №461/8354/16-ц
Провадження №2/461/461/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Мисько Х.М.,

при секретарі - Коружинець Н.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Антонюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі представника Львівського відділення №1 Котик І.В. про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» в особі представника Львівського відділення №1 Котик І.В., в якому просить визнати недійсним кредитний договір №007-13530-201211 від 20 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Дельта Банк» в особі представника - економіста Львівського відділення №1 Котик І.В.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вказаний договір не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що встановлені в ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, а також приписам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо справедливості умов договору, адже плата за обслуговування кредиту, передбачена угодою, здійснюється на основі певного методу розрахунку, а розмір грошових внесків, що сплачуються позичальником з обслуговування кредиту, обчислюється на підставі формули із змінними величинами: відповідна сума щомісячних платежів, яка була передбачена узгодженим сторонами графіком погашення кредиту, збільшується. Також вказує, що з ним не було проведено переддоговірної роботи, оскільки йому не було надано інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту. Крім цього, покликається на те, що всупереч чинному законодавству, в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін та розірвання договору, виключно в односторонньому порядку і лише в інтересах та зі сторони банку. Вказує, що п.3.18 договору відповідач визначає предмет застави без укладення договору застави, що суперечить нормам ЦК України та Закону України «Про заставу». Також вважає, що положеннями п.5.11 та 5.12 договору, банк намагається відмінити право на захист персональної інформації клієнта. Покликається на те, що працівник банку не мав повноважень на підписання третейського застереження в договорі, а також на те, що при укладенні договору не була отримана згода іншого з подружжя.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили такі задоволити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила, надала письмові заперечення та заяву про відмову в позові у зв'язку з спливом позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи, права, обов'язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 грудня 2011 року позивач відкрив в порядку ст.ст.1066 та 1067 ЦК України, у АТ «Дельта Банк» поточний рахунок з використанням платіжної картки НОМЕР_1 в національній валюті, на підставі укладеного договору №007-13530- 201211 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (надалі-Договір) та в порядку ч. 1 ст.1054 і 1069 ЦК України отримав в АТ «Дельта Банк» кредит, який зобов'язувався повернути і сплатити відсотки по ньому, в порядку та на умовах визначених вищезазначеним договором на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.7-8).

Так, відповідно до п.1.1 Договору, на умовах, визначених в цьому договорі та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку, які оприлюднюються шляхом розміщення на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та на сайті Банку www.deltabank.com.ua, Банк уклав з ОСОБА_1 Договір, в рамках якого: 1.2. відкрив поточний рахунок з використанням платіжної картки НОМЕР_1 в національній валюті (надалі - Рахунок), оформив електронний платіжний засіб VISA INTERNATIONAL та встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 10 000,00 грн. (п.1.3). здійснює обслуговування Клієнта згідно переліку послуг та на умовах викладених в Тарифному пакеті «Нова готівочка».

Всі умови взаємовідносин з Банком з приводу відкриття та обслуговування поточного рахунку та електронного платіжного засобу, а також ліміту кредитної лінії визначені в Правилах та Тарифах Банку.

Згідно ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк надав клієнтові кредит, то права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку визначаються положеннями про позику та кредит ЦК України.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168.

Відповідно до ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до п.1.5 Договору, кредитування Рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку 364 календарних днів.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що з підписанням цього Договору клієнт засвідчує, що він ознайомлений з Правилами Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин які виникли на підставі цього Договору.

Згідно ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк надав клієнтові кредит, то права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку визначаються положеннями про позику та кредит ЦК України.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, укладаючи 20 грудня 2011 року Договір №007-13530-201211 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки був ознайомлений зі всіма істотними умовами договору: валюта кредиту, сума кредиту, термін кредитування, розмір щомісячних платежів за користування кредитними коштами, графік погашення кредиту, розмір штрафних санкцій, тощо, про що свідчить його підпис на договорі, тобто позивач усвідомлював критерії взятих на себе зобов'язань та розміри відповідальності за їх невиконання. Укладаючи даний договір позивач свідомо бажав настання правових наслідків, обумовлених таким договором, а саме - отримання грошових коштів для споживчих цілей, які будуть використані на її власний розсуд.

Суд приймає до уваги, як належні та допустимі, покликання представника відповідача, що підтвердженням дійсності укладеного кредитного договору та згода позивача з його умовами, може слугувати і той факт, що отриманими коштами здійснювалось користування ще 20 грудня 2011 року, та, при цьому, частково сплачувались необхідні платежі на погашення заборгованості по такому договору, що, у своїй сукупності, свідчить про визнання своїми власними діями укладеного договору та прийняття на себе його правових наслідків.

Відповідно до пункту 3.1. режим функціонування рахунку НОМЕР_1 та використання картки регулюється умовами Платіжної системи, Правилами та умовами цього договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією за ставками, які зазначені в Тарифах, що містяться в додатку №1 до цього договору, надалі «Тарифи» (копія додається).

У відповідності до п.3.3 Договору, Клієнт зобов'язаний здійснювати оплату вартості послуг які надаються Банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування Рахунку в розмірі строки та порядку визначені Правилами та Тарифами.

Пунктом 3.14 Договору передбачено, що перелік послуг, що надаються банком та їх вартість можуть бути змінені згідно умов визначених Правилами у випадку прийняття уповноваженим органом Банку відповідного рішення.

Відповідно до п.4 Договору, якщо Клієнт не згодний з новими Тарифами він має право розірвати цей Договір повідомивши письмово Банк про це у відповідності до Правил та до дня введення в дію нових Тарифів повернути Банку в повному обсязі суму наявної заборгованості за кредитом сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі передбачені цим Договором та Тарифами.

У випадку якщо клієнт не надсилає Банку повідомлення зазначене у п.3.15 Договору нові Тарифи вважаються погодженими. ( п.3.16).

В судовому засіданні встановлено та не спростовано стороною позивача, що ОСОБА_1 за оспорюваним договором не скористався наданим правом на дострокове погашення кредиту, а продовжує користуватись кредитними коштами.

У відповідності до умов договору (пункт 5.3.) сторони домовились, що перелік операцій, що здійснюється Банком за рахунком, перелік та вартість послуг, які надаються Банком при здійсненні розрахунково-касового обслуговування рахунку, відповідальність сторін, строки проведення переказів коштів з рахунку, інших умов розірвання договору, тощо визначаються умовами Платіжної системи, Правилами, Тарифами, а також нормами чинного законодавства.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки від 17 березня 20176 року, станом на 17 березня 2017 року заборгованість позивача ОСОБА_1 за кредитним договором №007-13530- 201211 від 20 грудня 2011 року складає 8650,00 гривень, в тому числі: - тіло кредиту - 2900,00 грн. - відсотки - 3500,00 грн. - пеня - 2250,00 грн. (а.с.91)

Статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди. Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем.

В судовому засіданні встановлено також та не спростовано стороною позивача, що ОСОБА_1 не скористався наданим йому правом, встановленим Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Так, у відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме - (ч. 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; та (ч. 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Укладаючи договір, сторони погоджуються з усіма викладеними та передбаченими в його тексті умовами. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тобто, фізичні особи самостійно вирішують, з ким і які договори укладати та вільно узгоджують їхні умови. Позивачем не надано доказів, що умови договору не були погоджені сторонами договору, а також те, що позивач звертався до відповідача з пропозицією внесення змін до договору.

Пунктами 3, 5 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено два випадки, за яких персональні дані можуть оброблятись навіть без згоди суб'єкта персональних даних: укладення та виконання правочину, стороною якого є суб'єкт персональних даних або який укладено на користь суб'єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб'єкта персональних даних; необхідність виконання обов'язку володільця персональних даних, який передбачений законом.

Відповідно до п.п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані можуть бути видалені або знищені у разі припинення правовідносин між суб'єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником бази, якщо інше не передбачено законом.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час правовідносини за кредитним договором між АТ «Дельта Банк» та позивачем не припинені.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку також і про можливість поновлення строку на звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 6, ст. 9, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», встановлений обов'язок суб'єкта первинного фінансового моніторингу (в даному випадку відповідача) отримувати, обробляти та зберігати персональні дані, оскільки надання або отримання кредиту (позики) є фінансовою операцією, а відповідач при її здійсненні зобов'язаний проводити верифікацію та ідентифікацію клієнта та зберігати документи з персональними даними не менше п'яти років після завершення фінансової операції, завершення ділових відносин з клієнтом.

Пунктом 2.13.18. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» врегульовано порядок обробки персональних даних позичальника і констатується згода останнього на такі дії підписанням договору. В тому ж пункті визначено цілі обробки таких даних і права банку, а також встановлено, що згода позичальника є безумовною, безвідкличною і не обмежена строком дії.

В пункті 2.13.19.2. цих Правил зазначено, що Клієнт надає безвідкличну згоду на збір, зберігання, використання та поширення Банком через бюро кредитних історій інформації щодо себе та своїх зобов'язань, на отримання Банком з бюро кредитних історій своєї кредитної історії, а також на отримання від бюро кредитних історій додаткової актуальної інформації, порівняно з внесеною до анкетних даних, щодо Клієнта та його майна від державних реєстрів в особі їх уповноважених органів (держателів, розпорядників, адміністраторів), а також з інших дозволених законом джерел. Наданий Клієнтом дозвіл необмежений в часі та не буде відкликаний ним. Із змістом Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» в чинній редакції Клієнт ознайомлений.

Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних», обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.

Відповідно до п.1 ст.11 Закону України «Про захист персональних даних», однією з підстав для обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних на обробку його персональних даних.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід'ємними і непорушними.

Пунктом 11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що суб'єкт персональних даних має право відкликати згоду на обробку персональних даних.

Системний аналіз вищевказаних положень Закону України «Про захист персональних даних», дає підстави дійти висновку про те, що право особи на відкликання згоди на обробку персональних даних може стосуватись майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Відповідно до ч.1 ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п.3 ч.1 ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладання оспорюваного договору), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в 7 договорах, зокрема положення, згідно яких споживач зобов'язаний під час укладання договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

Положення кредитного договору не містять умови про необхідність чи обов'язок позичальника укласти Договір добровільного страхування, він лише доручає банку договірне списання грошових коштів, які складають сплату страхових платежів на користь страхової компанії, з якою, як вказано в договорі, позичальник вже уклав договір добровільного страхування (п.3.4.4.1. Кредитного договору).

Крім того, позивач, маючи примірник договору з усією належною інформацією про його умови, до страхової компанії з приводу неможливості виконання чи розірвання договору не звертався і доказів з цього приводу суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, і використано на її потреби.

Отже, договір кредиту не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя, а тому даний договір не впливає на її права та обов'язки.

Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», пунктом 25 якої, Вищим спеціалізованим Судом України роз'яснено, що при оспоренні кредитного договору іншим з подружжя, суди мають виходити з такого: положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача безпідставними, так як такі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження позовних вимог, не зазначено жодної правової підстави визнання договору №007-13530-201211 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки недійсним, передбаченої діючим ЦК України, а тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 60, 61, 79, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 6, 202, 203, 215, 627, 628, 979, 980, 1054, 1066, 1067, 1069 ЦК України, ст.ст. 65, 73 СК України, ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.6, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 8, 11, 15 Закону України «Про захист персональних даних»

в и р і ш и в:

поновити позивачу строк на звернення до суду.

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя Мисько Х.М.