Справа № 500/3447/17
Провадження № 2/500/2451/17
У х в а л а

22 червня 2017 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бурнусус О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею, як спадкоємицею за законом після смерті бабусі ОСОБА_3, померлої 06.12.2009 року право власності на земельну ділянку площею 4,4810 га, розташовану на території Лощинівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Бессарабія», частка (пай) № 2, переданого для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право особистої власності на землю серії Р1 № 4937757, від 14.03.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право особистої власності на землю за № 10-10-375.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заяви повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказує, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху і надає строк для усунення недоліків.

Вивчивши позовну заяву, суддя дійшов до висновку, що вона подана з порушенням вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В свою чергу, згідно до розяснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не зазначено доказів щодо винесення обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3, померлої 06.12.2009 року і саме яким нотаріусом було заведено спадкову справу.

Крім цього, в позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не додано документі, щодо вартості спадкового майна, що не уможливлює суд пересвідчитись в правильності сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначається підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України , суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність виправлення вищевказаних недоліків позовної заяви в пятиденний строк з дня отримання ухвали.

Розяснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута їй

Копію ухвали направити ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4