Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструк С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток в спільному майні подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2, а після одруження ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Поділено майно, набуте ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_2 (після одруження ОСОБА_1) ОСОБА_3, тобто поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зокрема поділено: житловий будинок з надвірними будівлями № 41, по вул. Центральній в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області; земельну ділянку, загальною площею 0,20 га (кадастровий номер 56 043 0068) та земельну ділянку, загальною площею 0,073 га (кадастровий номер 56 043 0067), цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території с. Карпилівка Рівненського району.

Виділено ОСОБА_2 і визнано за ним право власності на 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями № 41, по вул. Центральній в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області; земельної ділянки, загальною площею 0,20 га (кадастровий номер 56 043 0068) та земельної ділянки, загальною площею 0,073 га (кадастровий номер 56 043 0067), цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території с. Карпилівка Рівненського району.

Виділено ОСОБА_1 і визнано за нею право власності на 1/2 частину: житлового будинку з надвірними будівлями № 41, по вул. Центральній в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області; земельної ділянки, загальною площею 0,20 га (кадастровий номер 56 043 0068) та земельної ділянки, загальною площею 0,073 га (кадастровий номер 56 043 0067), цільове призначення яких - для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території с. Карпилівка Рівненського району.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, зокрема сплачений ним судовий збір в загальній сумі 741,15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Прийнято до уваги, що зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення ідеальних часток в спільному майні подружжя - залишено без розгляду.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом не враховано, що позивачем не надано жодних належних доказів того, що він має право на 56/100 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Вказує, що підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя є незаконним та необґрунтованим, оскільки частки в спірному майні подружжя мають бути рівними по ? частини.

Зазначає, що у вказаному житловому будинку було проведено самочинне переобладнання без оформлення належних дозволів в результаті яких загальну площу будинку збільшено до 43,2 кв.м., а житлову до 16,6 кв.м.

Судом залишено поза увагою, що спірний будинок знаходиться на земельній ділянці 0,073 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, а тому розміщення на ній будь-якої споруди є самочинним будівництвом. Вказує, що право власності на самочинне будівництва виникати не може, а тому виділу (поділу) таке нерухоме майно не підлягає.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні прозову ОСОБА_2 відмовити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 1999 року по 22 листопада 2011 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано .

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, остання набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 41 по вул. Центральній у с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області (а.с. 8-9).

Разом з вказаним житловим будинком, 22 вересня 2009 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу набула права власності на земельні ділянки площею 0,20 га загальною площею 0,073 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території с. Карпилівка Рівненського району (а.с.10-11).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки є обєктом спільної сумісної власності подружжя і кожному з них належить по ? частини спірного майна, а тому доводи апеляційної скарги про недотримання судом принципу рівності часток є безпідставними.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, спірний будинок є самочинним будівництвом на яке не може виникати право власності, так він знаходиться на земельній ділянці, що призначена для ведення особистого селянського господарства, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року, спірне будинковолодінння належало продавцеві ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 лютого 2006 року державним нотаріусом другої Рівненської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим № 3-164, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно № 10116023, виданого 16 березня 2006 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 18789535, номер запису 130-130 в книзі: 1.

Крім того, судом встановлено, що право власності попереднього власника ОСОБА_4 на спірне будинковолодіння не скасоване, свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 лютого 2006 року та договір купівлі-продажу від 22 вересня 2009 року є чинними, сторонами не оспорювались.

Також вбачається, що спірне будинковолодіння придбане сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі саме як садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 40,7 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,073 га (п. 3 договору купівлі-продажу, а.с.8).

З планів будинку за 2009 року (а.с. 33) та 2015 року (а.с. 65) вбачається, що відповідачем проведено переобладнання та перепланування спірного жилого будинку, а саме в приміщенні №1-2 збільшено загальну житлову площу з 14,1 кв. м. до 16,6 кв. м., тобто загальна площа будинку збільшилась з 40,7 кв. м. до 43,2 кв.м. за рахунок знесення печі в приміщенні кімнати, без проведення втручань в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про проведення відповідачем самочинного переобладнання житлового будинку без оформлення належних дозволів є безпідставними, оскільки для проведення ОСОБА_5 таких переобладнань чи перепланувань однієї із кімнат жилого будинку отримання дозвільних документів чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про виділення сторонам по ? часток в спірному майні виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви (а.с. 2-5) та заяви про уточнення предмету позову (а.с.27-29) вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_2 зводились лише до визначення ідеальних часток в спільному майні подружжя і визнання на ці частки права власності. Позовні вимоги про виділення часток в натурі позивачем не заявлялись, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 70,71 СК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року в частині виділення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями № 41, по вул. Центральній в с. Карпилівка Рівненського району Рівненської області; земельної ділянки, загальною площею 0,20 га (кадастровий номер 56 043 0068) та земельної ділянки, загальною площею 0,073 га (кадастровий номер 56 043 0067), скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: