АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/7187/15-ц Головуючий у 1 інстанції Новак А.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/517/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Святецького Віктора Івановича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 лютого 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №41а/156, за умовами якого Банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 99 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 лютого 2014 року зі сплатою 12% річних.

17 грудня 2012 року на підставі договору про відступлення права вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» уступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», у тому числі до ОСОБА_4 у розмірі 66 662,22 доларів США.

Виходячи з того, що представником ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано доказів наявності у товариства відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на надання фінансових кредитів за рахунок залучення коштів, а також не надано доказів наявності ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями, - суд першої інстанції вважав, що вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині донарахування боргу з 66 662,22 до 99 485,25 доларів США є безпідставними, правомірність такого нарахування недоведеною.

Виходячи з того, що документального підтвердження застосованого у період 07.12.2009 - 17.12.2012 метода нарахування відсотків за користування кредитом не встановлено, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства. У разі порушення зобов'язання (його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - ст.610 ЦК України) настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ст.611 ЦК України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення.

Суд першої інстанції, не встановивши фактичних обставин справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Так, відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 № 1429/10028) використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу II Закону України від 15.02.2011 № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

З огляду на таке, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору (п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Щодо відсутності у ТОВ «Кредитні ініціативи» ліцензії на здійснення валютних операцій, то відповідно до змісту терміну «валютні операції» та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» самі по собі операції за договором про відступлення права вимоги не є валютними операціями, адже не пов'язані з переходом права власності на валютні цінності чи користування ними або використання у будь-який спосіб. Право вимоги заборгованості за кредитним договором як предмет договору відступлення права вимоги не є валютною операцією, а тому відсутність у сторони договору ліцензії на здійснення валютних операцій не має правового значення для укладення договору відступлення права вимоги кредитної заборгованості за валютним кредитним договором.

Крім того, сама по собі відсутність підтвердження відповідності застосованого банком метода на нарахування відсотків за кредитом не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

За таких обставин у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову. Таке рішення суду підлягає скасуванню як таке, що ухвалено на неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, та недоведених обставинах, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, після ухвалення рішення Голосіївського районного суду від 10.12.2015 у даній справі та після його оскарження в апеляційному порядку позивачем.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-18цс13 від 17.14.2013).

Отже, у разі смерті боржника за кредитним договором, законом передбачений інший механізм виконання його зобов'язань за договором, а саме його спадкоємцями.

Встановлено, що після смерті боржника у кредитному договорі відкрилась спадщина, долю якої відповідач за життя не визначила, правом на складання заповіту не скористалася. Відповідно до матеріалів справи із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори в інтересах неповнолітніх дітей спадкодавця звернувся її чоловік ОСОБА_5 як законний представник неповнолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до матеріалів спадкової справи окрім неповнолітніх дітей ОСОБА_4 спадкоємцями за законом першої черги її майна є її чоловік ОСОБА_5, мати ОСОБА_8, син ОСОБА_9 Даних про оформлення спадщини матеріали спадкової справи не містять. ТОВ «Кредитні ініціативи» 20.09.2016 направило до нотаріуса заяву-претензію з вимогами до спадкоємців ОСОБА_4 щодо виконання зобов'язання за договором.

За таких обставин наявні підстави уважати, що у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4 за кредитним договором №41а/156 від 19.02.2007 її зобов'язання підлягають виконанню спадкоємцями, які прийняли спадщину.

У зв'язку з наведеним та враховуючи, що законом передбачений механізм виконання зобов'язань спадкоємцями померлого боржника, до яких ТОВ «Кредитні ініціативи» пред'явило вимоги у встановленому законом порядку, - у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 слід відмовити.

За таких обставин рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Святецького Віктора Івановича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року скасувати. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовити з інших підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна