Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1525/17 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Є.У.№ 336/4568/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг від 05.06.2006 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 1000 гривень, яки в подальшому змінювався, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач карткою скористався, отримавши кошти, але умови договору не виконав, грошові кошти не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, стягнути заборгованість у сумі 29806,41 гривні та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 29806,41 гривень в рахунок погашення заборгованості за договором про надання банківських послуг від 05.06.2006 року; судовий збір в сумі 1378 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 30.05.2006 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «КБ «ПриватБанк» з заявою, в якій зазначила, що вказана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Як зазначено в заяві ОСОБА_3 бажала отримати кредитну картку «Універсальна» з кредитним лімітом у 1000 гривень з відсоткової ставкою у 3% на місяць.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не укладала з позивачем договір є безпідставними.

Сама ОСОБА_3 протягом розгляду справи не оспорювала зазначений договір.

Безпідставними є і послання на відсутність оригіналу договору. тому що банком такий документ для огляду надавався, наявна в справі фотокопія завірена позивачем, відомості, що містяться у копії зазначеної заяви, не оспорювалася відповідачем.

Відтак за умовами укладеного договору відповідач отримала кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористалась, зобовязавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору.

Заперечення відповідача з приводу не укладення нею договору, суд першої інстанції правильно визнав неспроможними з огляду на положення ст. 634 ЦК України, якою передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.

Таким чином, Умови та Правила надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою є по своєї суті стандартною формою, яка сформульована банком в якості пропозиції на укладення кредитного договору для необмеженого кола фізичних осіб.

Отже, суд правильно виходив з того, що звертаючись до ПАТ «КБ «ПриватБанк» з заявою 30.05.2006 року, ОСОБА_3 фактично висловила бажання та готовність укласти договір на умовах, які викладені в Умовах надання банківських послуг та Правилах користування платіжною карткою у відповідності до Тарифів банку, а у заяві конкретизовані індивідуальні особливості укладеного договору, як то вид кредитної картки, кредитний ліміт, тощо. Разом зазначені документи, а саме: Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, заява ОСОБА_3 та Тарифи банку, складають собою договір про надання банківських послуг, з чим погодилась відповідач та про що вказано у її заяві.

Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії визначений в заяві та у памятці клієнта, підписанням якого Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки Банка» заяви.

З наданої позивачем заяви позичальника вбачається, що заява містить дату укладення 30 травня 2006 року з відкриттям рахунку 5.6.2006 року. Це узгоджується з зазначеними вище нормативними положеннями та поясненнями представника банку про порядок укладення договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, який не оспорений позивачем, відповідач ОСОБА_3 користувалась кредитною карткою в період часу з 2006 по 2015 рік, здійснюючи при цьому погашення заборгованості, останній платіж відповідно до розрахунку становить 150 гривень та здійснений 28.12.2015 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що станом на 31.05.2016 року розмір заборгованості за договором становить 29806,41 гривень, з яких 11825,76 гривень заборгованість по кредиту, 16085,11 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом,1895,34 гривень штраф, що підтверджено рахунком заборгованості з зазначенням відомостей про рух коштів.

Задовольняючи позов про стягнення грошових сум, суд виходив з презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України та констатував, що ОСОБА_3 не зверталася з позовом про визнання недійсним договору.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

З огляду на викладене. судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: