04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору від 17 грудня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кредитні кошти, внаслідок чого станом на 30 квітня 2016 року утворилась заборгованість - 21 161 грн 76 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 9 504 грн 89 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 9 666 грн
85 коп.; заборгованість за пенею та комісією - 744 грн 22 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:
250 грн штраф (фіксована частина), 995 грн 80 коп. штраф (процентна складова).
Ураховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути
з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 21 161 грн 76 коп. та судові витрати.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 31 жовтня 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив

із недоведеності того факту, що ОСОБА_5 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції з його карти без його відома.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 грудня 2007 року

між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

За користування кредитними коштами позичальник зобов'язався сплачувати 36 % на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Банк зобов'язання за кредитним договором виконав.

29 квітня 2015 року з кредитної картки ОСОБА_5 здійснено дві транзакції (два платежі) через електронну платіжну систему «Портмоне» - оплата за телекомунікаційні послуги на суму 2 300 грн та на суму 7 400 грн.

30 квітня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів із заявою про шахрайське заволодіння коштами з його кредитної картки.

06 травня та 05 червня 2015 року ОСОБА_5 письмово повідомляв ПАТ КБ «ПриватБанк» про факт несанкціонованого знятт

я коштів з його кредитної картки.

Станом на 30 квітня 2016 року банком нараховано заборгованість

у сумі 21 161 грн 76 коп., яка складається із 9 504 грн 89 коп. - заборгованості за кредитом; 9 666 грн 85 коп. - заборгованості за відсотками; 744 грн 22 коп. - пеня і комісія, 250 грн - штраф (фіксована частина), 995 грн 80 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Пропорядок емісіїспеціальних платіжнихзасобів іздійснення операційз їхвикористанням», затвердженого постановоюПравління Національного банку Українивід 30 квітня 2010 року№ 223 банк уразі здійсненнянедозволеної абонекоректно виконаноїплатіжної операції, якщо користувачневідкладно повідомивпро платіжніоперації, що нимне виконувалися або якібули виконанінекоректно, негайно відшкодовуєплатнику сумутакої операціїта, за необхідності, відновлюєзалишок коштівна рахункудо тогостану, у якомувін бувперед виконаннямцієї операції.

Користувач ненесе відповідальності за здійсненняплатіжних операцій, якщо спеціальнийплатіжний засіббуло використанобез фізичногопред'явленнякористувачем абоелектронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобута йогодержателя, крімвипадків, колидоведено, щокористувач своїмидіями чибездіяльністю сприяввтраті, незаконномувикористанню персонального ідентифікаційного номераабо іншоїінформації, якадає змогуініціювати платіжніоперації.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року справа № 6-71цс15, що відповідно до положень

ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_5 виконав вимоги закону та невідкладно повідомив банк про платіжні операції, які ним не виконувались.

Крім того, докази наявні у матеріалах цивільної справи не є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_5 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 29 квітня 2015 року щодо переведення з його карткового рахунку коштів у рахунок оплати послуг мобільного зв'язку та загальну суму 9 700 грн.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 31 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області

від 16 січня 2017 року, тому що судове рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко