Справа №203/3697/17
Провадження №2/0203/1331/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1;

-представниці відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

10 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він працював у відповідача на посаді електромонтера з обслуговування електроустановок. У травні 2017 року його було звільнено у звязку із скороченням штату, проте заборгованість по заробітній платі сплачено не було. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 14 799,05 грн., стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати 2 032,65 грн., стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні (за 138 днів) в сумі 27 808,38 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. (а.с.а.с. 1 5, 19 21).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представниця відповідача у суді визнала позов у частині заборгованості по заробітній платі, у решті проти позову заперечувала.

Заслухавши пояснення позивача, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом було встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді електромонтера з обслуговування електроустановок.

15 травня 2017 року відповідачем було видано наказ №37-ок про звільнення позивача у звязку із скороченням штату (а.с. 7).

При звільненні відповідач не сплатив позивачеві усі належні останньому при звільненні кошти (а.с. 8).

Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що на час звільнення позивач дійсно не отримав усі належні йому кошти в сумі 14 799,05 грн., отже позов в цій частині підлягає повному задоволенню (а.с. 8).

У відповідності з частиною першою статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За правилами, встановленими статтями 2, 3 Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналіз змісту приведених норм свідчить про те, що позов у частині, що стосується стягнення компенсації за у зв'язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати позивачеві, має бути задоволено частково в сумі 403,98 грн. відповідно до розрахунку, що міститься у відзиві відповідача на позов. Вказаний розмір компенсації був визнаний позивачем у суді.

Частиною першою статті 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні складає 30 804,36 грн.

Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок).

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Заробітна плата позивача за два фактично відпрацьованих місяці, що передували звільненню, складає 9 151,92 грн. (а.с. 9).

Кількість робочих днів згідно з табелями обліку робочого часу за два фактично відпрацьованих місяці (березень, квітень 2017 року) склала 41.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 9 151,92 ? 41 = 223,22 грн./день.

Кількість робочих днів, належних оплаті за час вимушеного прогулу за період від 15.05.2017 року по 20.11.2017 року, складає 138.

Таким чином, сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає: 138 х 223,22 = 30 804,36 грн. Між тим, ураховуючи те, що позивач просить суд стягнути 27 808,38 грн., керуючись принципом диспозитивності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача запропоновану позивачем суму (з утриманням з цих сум обов'язкових платежів і зборів).

Вимоги позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності з частиною першою статті 2371 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи положення цієї норми, співвідношуючи їх зі встановленими в засіданні обставинами й фактами, суд вважає, що вони свідчать про наявність у діях відповідача безперечної вини у порушенні права позивача на своєчасне та повне одержання заробітної плати.

Між тим, на думку суду, розмір моральної шкоди, запропонований позивачем, є завищеним, і її необхідно компенсувати в сумі 1 000,00 грн.

При цьому суд критично ставиться до посилань представниці відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на причину несплати позивачеві коштів, оскільки такі доводи прямо суперечать практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого для національних судів України є джерелом права.

Так, 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що особа не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути компенсацію судових витрат у сумі 1 280,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (; 49000, місто Дніпро вулиця Шмідта, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1; 49000, місто Дніпро, провулок Сніговий, 2) заборгованість по заробітній платі в сумі 14 799,05 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 403,98 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 27 808,38 грн. (з утриманням з цих сум обов'язкових платежів і зборів), компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 1 000,00 грн., разом 44 011,41 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (; 49000, місто Дніпро вулиця Шмідта, 5) на користь держави компенсацію судових витрат у сумі 1 280,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 22 грудня 2017 року.

Суддя М.О. Католікян