Справа № 347/2278/15
Провадження № 22-ц/779/933/2017
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Васильковського В.М.

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» на рішення Косівського районного суду від 16 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Косівського районного суду від 16 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №541/МК від 27 вересня 2007 року в сумі 4 530,08 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 98 302,74 грн. З яких: 3 525,39 доларів США, що еквівалентно 76 502,31 грн- - заборгованість за кредитом; 745,09 доларів США, що еквівалентно 16 168,74 грн- - заборгованість по сплаті відсотків; 46,08 доларів США, що еквівалентно 1 000, 00 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 213,52 доларів США, що еквівалентно 4 633,55 грн - штраф за порушення умов кредитного договору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області 15 червня 2016 року рішення Косівського районного суду в частині визначення загальної суми заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2007 року станом на 8 липня 2015 року в розмірі 4 270,48 дол. США, що еквівалентно 92 671 грн 05 коп., яка складається із: 3 525,39 дол. США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 76 502 грн 31 коп.; 745,09 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 16 168 грн 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» 1 тис. грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 4 633 грн 55 коп. штрафу за порушення умов кредитного договору

У решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 22 березня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області 15 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення суду залишено без зміни.

На рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд прийшов до правильного висновку, що мало місце порушення умов кредитного договору, що полягало в невиконанні відповідачами договірних зобовязань. Однак, частково задовольняючи позов не врахував положення ч.3 ст. 551 ЦК України щодо можливості зменшення розміру пені у випадку, якщо він значено перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором розмір неустойки (штрафу та пені) не перевищує суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Крім того, не підтверджені жодними доказами і доводи боржників щодо їх тяжкого матеріального становища. Також не перевірено судом і наявність обставин, передбачених ч.2 ст.616 ЦК України, на що посилався один із солідарних боржників. А отже, оскільки відсутні обовязкові дві умови як підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК, суд не вправі був зменшувати розмір неустойки.

Крім того, судом взагалі не обґрунтовано суму неустойки, яка підлягає стягненню.

Не прийнято судом до уваги і тієї обставини, що кредитний договір містить різні зобовязання: як повернення кредиту в конкретний термін, так і щодо щомісячного погашення боргу. Відповідно зобовязання поручителя по сплаті процентів за користування кредитом діє до повного виконання зобовязання з повернення кредиту і не припиняється з закінченням строку повернення кредиту, передбаченого в договорі, тобто зі спливом терміну повернення кредиту.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що27 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №541/МК, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 29 550,00 доларів США, зі сплатою 14,5 % річних за користування кредитом, терміном до 25 вересня 2014 року (а.с.6).

Відповідно до п.4.1.1 договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється на рахунок №3502 в філії ВАТ «Надра» ІФРУ, МФО 336871 згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною цього договору.

При цьому, як зясовано колегією суддів, сторонами визначено погашення щомісячно цих коштів у вигляді ануїтетного платежу розміром 566,24 долари США.

Розділом 9 вказаного договору визначено відповідальність сторін. Зокрема, у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. У разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. За порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення.

За положеннями ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Частково задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе за умовами кредитного договору грошові зобовязання, внаслідок чого станом на 8 липня 2015 року допустив заборгованість в загальному розмірі 4 530,08 долари США, що за курсом НБУ еквівалентно 98 302,74 грн. А оскільки порука ОСОБА_3 припинилася з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК, відповідно ця сума підлягає стягненню тільки з боржника. Водночас зменшуючи розмір пені суд виходив з положення ч.3 ст. 551 ЦК України та врахував важке матеріальне становище відповідача.

Однак, колегія суддів з висновками місцевого суду повністю погодитися не може з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що відповідач допускав порушення виконання своїх зобовязань за кредитним договором, в результаті чого його заборгованість перед банком складає 5 986,26 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 129 904,22 грн. Згідно наданого розрахунку банку така визначена станом на 8 липня 2015 року та складається із: 3 525,39 доларів США, що еквівалентно 76 502,31 грн - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена); 745,09 доларів США, що еквівалентно 16 168,74 грн - заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена); 1 502,26 доларів США, що еквівалентно 32 599,62 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 213,52 доларів США, що еквівалентно 4 633,55 грн - штраф за порушення умов кредитного договору (а.с. 4,5).

Перевіряючи доводи апелянта щодо обґрунтованості зменшення розміру пені колегія суддів враховує наступне.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-145цс14 зазначено, що в силу положень ст. ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом.

Разом із тим, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Проте, місцевий суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не дослідив належним чином наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором, у якому нараховані як штраф так і пеня в доларах США, унаслідок чого не встановив дійсного розміру кредитної заборгованості та всіх її складових, й, відповідно, обсяг відповідальності боржника ОСОБА_2

Представником апелянта при минулому апеляційному розгляді даної справи подано детальні розрахунки заборгованості позичальника по вказаному кредитному договору станом на 08.07.2015 року. Зі змісту останніх видно, що суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках (як у валюті кредиту, так і в еквіваленті до гривні) повністю співпадають із сумами, відображеними у позовній заяві та долучених розрахунках цих складових (а.с.2-5 т.1).

При нарахуванні пені за період з 08.07.2014 року до 07.07.2015 року, розмір якої заявлено позивачем, фактично було допущено помилку. Пеня нарахована позичальником в доларах США (а.с.5).

Наведена обставина підтверджується детальним розрахунком пені, який міститься в матеріалах справи і розмір пені за цей період фактично складає 29 545,29 грн (а.с.129 т.1).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вказана норма з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки, але лише після того, коли вона вірно, відповідно до вимог закону та умов договору, буде обчислена.

При цьому, під час вирішення питання про зменшення неустойки суд повинен об'єктивно оцінити конкретну ситуацію: чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; майновий стан сторін; ступінь виконання зобов'язання; причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника; співмірність розміру неустойки наслідкам порушення; добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо.

Зважаючи на загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, враховуючи фактичні обставини справи, ступінь виконання боржником зобовязання за договором, матеріальне становище боржника, перебування на його утриманні непрацездатного батька тощо (а.с.50), що є обставинами, які мають істотне значення, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість зменшення пені. Однак, при цьому помилково зазначив суму стягнення її в іноземній валюті.

Доводи апелянта щодо безпідставності зменшення судом розміру пені повністю спростовуються також даними податкових декларацій ОСОБА_3, медичною документацією щодо стану здоровя її та батька позивача ОСОБА_4

Колегія суддів також встановила, що відповідно до умов кредитного договору стягненню з відповідача у випадку неналежного виконання його умов підлягає і штраф.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності у разі порушення позичальником строків сплати відсотків та строків повернення кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У звязку з цим, апеляційний суд з'ясувавши, що умовами договору передбачено нарахування пені та штрафу фактично за одне і те ж порушення, приходить до висновку, що їх одночасне застосування призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності, тому стягнення з відповідача одночасно і пені і штрафу за невиконання зобов'язань за кредитним договором є неправильним.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 303 ЦПК України щодо перевірки під час розгляду справи в апеляційному порядку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором, пені та штрафу слід скасувати.

Відповідно стягненню з боржника на користь банку підлягає заборгованість станом на 8 липня 2015 року в розмірі 4 270,48 долари США, що еквівалентно 92 671,05 грн, із них: 3 525,39 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 76 502,31 грн; 745,09 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, шо еквівалентно 16 168,74 грн. Також з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 1 000,00 грн пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

При цьому у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 633,55 грн штрафу за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання норм матеріального та процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 16 березня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №541/МК від 27 вересня 2007 року станом на 8 липня 2015 року в розмірі 4 270,48 дол. США, що еквівалентно 92 671 грн 05 коп., яка складається із: 3 525,39 дол. США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 76 502 грн 31 коп.; 745,09 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 16 168 грн 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» 1 000 грн (одну тисячу гривень) пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення 4 633 грн 55 коп. штрафу за порушення умов кредитного договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_5

ОСОБА_6