Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2005 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 014/035-43/30499, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США строком до 9 серпня 2025 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 79 кв. м, житловою площею 49,9 кв. м.

З травня 2012 року ОСОБА_6 умови кредитного договору належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 2 вересня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 39 333,95 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 25 192,16 доларів США, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5 252,55 доларів США та пені у розмірі 8 889,24 доларів США.

У зв'язку з цим ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»просив суд у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 79 кв. м, житловою площею 49,9 кв. м.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № 014/035-43/30499 у розмірі 39 333,95 доларів США, що було еквівалентно 314 396 грн 26 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 серпня 2005 року, а саме на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 79 кв. м, житловою площею 49,9 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_6, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки в розмірі не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 10 серпня 2005 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 014/035-43/30499, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США строком до 9 серпня 2025 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 79 кв. м, житловою площею 49,9 кв. м.

Суд першої інстанції, встановивши, що позичальник не виконав своїх договірних зобов'язань і за ним рахується борг за кредитним договором від 10 серпня 2005 року № 014/035-43/30499 у загальній сумі 39 333,95 доларів США, вирішив у рахунок погашення цієї суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Однак ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції у порушення ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не зазначив початкову ціну предмета іпотеки в грошовому еквіваленті - гривні.

Апеляційний суд на ці порушення, допущені місцевим судом, уваги не звернув і не прийняв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 8 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16, відповідно до якої положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку про те, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою, що суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, тому рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: