АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8758/16-ц
Провадження № 22-ц/792/830/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Янчук Т.О.,

суддів: Гринчука Р.С., Купельського А.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю:представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору №2202/0908/88-057 укладеного 17.09.2008 року, та іпотечного договору від 17.09.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 недійсними.

ОСОБА_3 зазначив, що 17 вересня 2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №2202/0908/88-057, 17.09.2008 року з цими ж сторонами для забезпечення виконання зобовязань щодо погашення кредиту було укладено також іпотечний договір.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанком» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за зазначеними кредитним та іпотечним договорами. Позивач вважає, що між ним та банком укладено кредитний договір, який включає несправедливі умови, а при його укладенні ПАТ «Сведбанк» не довів позивачеві інформацію про основні умови кредитування та валютні ризики. Оспорюваний правочин не відповідає вимогам Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ), вчинений ним під впливом обману та є недійсним в силу ст. 230 ЦК України.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Суд виходив з того, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 кредитний договір відповідає вимогам закону та внутрішній волі сторін, внаслідок ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 57

Доповідач: Янчук Т.О.

чого підстави для задоволення позову відсутні. Позивач не навів доказів щодо введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 17 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», який в подальшому змінив свою назву на ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2202/0908/88-057, за умовами якого останній одержав у банку кредит на споживчі потреби в сумі 45 000 доларів США на строк з 17 вересня 2008 року по 17 вересня 2018 року під 12,5% річних.

ОСОБА_3 зобовязався повернути банку кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами, через касу банку згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору.

Згідно п.10.12 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору йому надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку від 10.05.2007 року №168, в повному обсязі.

12 січня 2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору від 17.09.2008 року, 24 січня 2011 року - укладено договір про внесення змін та доповнень №2 до зазначеного кредитного договору, 08 червня 2011 року - укладено Додаткову угоду №4 до кредитного договору №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором від 17.09.2008 року, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, 17 вересня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та позивачем було укладено іпотечний договір, згідно п.2 якого на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - квартиру №143 в м. Хмельницькому по вул. Курчатова,1В.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким продавець погодився продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Згідно витягу з додатку №1 до вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №2202/0908/88-057 від 17.09.2008 року.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.ч. 1,2 ст.11 Закону № 1023-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ (далі Закон № 2664-ІІІ).

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону № 2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних відносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються субєктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити субєкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, імя і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обовязки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Із ч.ч. 1,2 ст.18 Закону № 1023-ХІІ слідує, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначення. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір містить встановлені законом реквізити, а сторони в письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, які визначають суть кредитних правовідносин. Перед укладенням договору банк надав ОСОБА_3 усю інформацію, визначну ст.11 Закону № 1023-ХІІ.

При цьому у справі відсутні докази того, що банк включив до кредитного договору несправедливі умови та ввів ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а останній уклав цей правочин під впливом обману.

Посилання позивача на невідповідність кредитного договору вимогам Закону № 1023-ХІІ та наявність дефекту волі, що мав місце під час укладення ним кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що позов ОСОБА_3 є необґрунтованим.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук