АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/2982/2017 Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я» про поновлення на роботі, стягнення грошової суми, надання відпусток,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я» про поновлення на роботі, стягнення грошової суми, надання відпусток.

В обґрунтування позову зазначала, що з 19 травня 2014 року вона була прийнята на посаду консультанта консультаційно-інформаційного департаменту Благодійної організації «Чорнобильська лікарняна каса», правонаступником якого з 30 квітня 2015 року є Благодійна організація «Чорнобильський фонд здоров'я». За домовленістю з відповідачем її щомісячна заробітна плата повинна була складати 3000,00 грн. Перші місяці роботи заробітна плата їй виплачувалась, однак з 01 вересня по 31 грудня 2014 року виплата заробітної плати припинилася. У грудні 2014 року вона захворіла та з 09 по 31 грудня 2014 року знаходилася на лікарняному, оригінал якого вона віддала ОСОБА_3

Надалі 02 січня 2015 року та 12 січня 2015 року вона направляла поштою на адресу відповідача заяви про надання щорічної основної відпустки, про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, про оплату лікарняного листа та невиплаченої заробітної плати. 09 лютого 2015 року нею було направлено відповідачеві оригінал листа непрацездатності від 30 січня 2015 року у зв'язку з вагітністю та пологами на 126 календарних днів, починаючи з 30 січня по 04 червня 2015 року. 01 квітня 2015 року у неї народилася дитина. 26 травня 2015 року вона направила Благодійній організації ще один лікарняний лист непрацездатності на 14 днів, виданий 07 травня 2015 року у зв'язку з ускладненням пологів.

Відповідачем не було оплачено лікарняні та не надано відпустки. 19 червня 2015 року під час її виходу на роботу, їй було повідомлено про те, що вона звільнена з роботи, при цьому будь-яких документів їй не було вручено. В цей же день, 19 червня 2015 року, нею була направлена заява про надання їй відпустки за доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Лікарняні їй не оплачені.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та поновити її на роботі з моменту її незаконного звільнення з 02 січня 2015 року; виплатити всі належні і заборговані їй за весь період роботи в Благодійній організації суми заробітку за всіма виплатами з урахуванням інфляції; оплатити всі листки непрацездатності з урахуванням інфляції на час виплати; стягнути моральну шкоду та шкоду на її користь та на користь її майбутньої дитини в розмірі 50 000,00 грн.; надати щорічну основну відпустку з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з урахуванням інфляції на час виплати; надати відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами терміном на 140 календарних днів з урахуванням інфляції на час виплати; надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства і інфляції на час виплати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді консультанта в консультаційно-інформаційний департамент Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я» з 02 січня 2015 року.

Стягнуто з Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я» на користь ОСОБА_2 середню заробіту плату в сумі 15 750 грн.

Зобов'язано Голову правління Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я» нарахувати та оплатити ОСОБА_2 лікарняні листи серії АГА №848211 АГА 876386, АГА876970. В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник БО «Чорнобильський фонд здоров'я», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивачка проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що на підставі наказу відповідача за № 8 від 19 травня 2014 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду консультанта Благодійної організації «Чорнобильська лікарняна каса», правонаступником якого з 30 квітня 2015 року є Благодійна організація «Чорнобильський фонд здоров'я», з 19 травня 2014 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу /переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання в даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин/, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Наказом відповідача за №1 від 02.01.2015 р. позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням без її письмової заяви про звільнення.

Як видно з пояснень керівника Благодійної організації ОСОБА_4,наданих ним Головному управлінню держпраці у Київській області Державної інспекції України з питань праці під час складання протоколу про адміністративне правопорушення №26-197/243 від 28.03.2016 р. та підтверджених ним в суді апеляційної інстанції, з листопада 2014 р. позивачка була відсутня на робочому місці, а тому 02 січня 2015 р. вона була звільнена з роботи за власним бажанням у відсутність її письмової заяви.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 26 травня 2016 року по справі номер 757/21069/16-П ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, та встановлено його вину у звільненні позивачки наказом №1 від 02.01.2015 р. за власним бажанням без її письмової заяви в супереч вимогам ч.1 ст.38 КЗпП України. Провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Доводи представника Благодійної організації про те, що працівників відповідача, які допустили порушення трудового законодавства при звільненні позивачки, уже притягнуто до адміністративної та дисциплінарної відповідальності, не ґрунтуються за Законі та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до ст. 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні встановлено порушення відповідачем порядку звільнення позивачки з роботи за власним бажанням, а тому ОСОБА_2 має бути поновлена на посаді з дати її незаконного звільнення з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно з вимогами ст. 115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи вбачається, що з 01 вересня 2014 року по 01 січня 2015 р. позивачці не сплачувалася заробітна плата. Доводи ОСОБА_2 щодо розміру щомісячної заробітної плати в 3000,00 грн. не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно з розрахунково-платіжними відомостями та відомості розподілу заробітної плати, наданими суду Головним управлінням держпраці в Київській області, заробітна плата позивачки складала 700,00 грн. на місяць. Оскільки позивачці не виплачена заробітна плата, то вона підлягає стягненнюза період з 01 вересня 2014 року по 08 грудня 2014 р.( по час видані листка непрацездатності з 09.12.2014р. по 30.12.2014 р.), й становить 2 282 грн.58 коп.

Окрім того, суд обґрунтовано стягнув на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Визначаючи середній заробіток, що підлягає стягненню на користь позивачки, слід керуватися положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно з розрахунково-платіжними відомостями та відомостями розподілу заробітної плати, заробітна плата позивачки за два повні календарні місяці, що передують місяцю звільнення, тобто залипень і серпень 2014 р., склала по 700,00 грн. на місяць (а.с.126-127), отже середньоденна заробітна плата позивачки складає 32 грн. 56 коп ( 1400:43 дн.=32,56).

Час вимушеного прогулу становить період з 03.01.2015 р. по 15 листопада 2016 р., що складає середню заробітну плату в сумі 15 107 грн. 84 коп. за 464 робочі дні.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню невиплачена заробітна плата та середній заробіток в сумі 15 750 грн.

Представник відповідача в апеляційній скарзі приведений судом розрахунок заробітної плати належним чином не спростовував.

Позивачка ОСОБА_2 погодилася з даним висновком суду, рішення суду не оскаржила.

В силу ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справа, зібраним по справі доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про часткову доведеність позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано задовольнивши позовні вимог в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення середньої заробітної плати, зобов'язавши відповідача оплатити лікарняні листи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як видно зі справи, позивачці при звільненні з роботи не було вручено відповідачем ні копії наказу про звільнення, ні трудової трудової книжки. Не було надано копії наказу про звільнення ОСОБА_2 з роботи й на запит суду першої інстанції (а.с. 76, 108). Вимоги про стягнення заробітної плати без обмежені будь-яким строком.

За таких обставин, позивачкою ОСОБА_2 не пропущено строки звернення до суду за вирішенням даного трудового спору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах Благодійної організації «Чорнобильський фонд здоров'я», - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: