АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/425/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

за участі - представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал 5" - Стецько Наталії Юріївни, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Квартал 5" про визнання рішення неправомірним і скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИЛА:

28.11.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 03.06.2015 року вона працевлаштувалась у ТОВ "Квартал 5" на посаду продавця з роздрібної торгівлі торгового кіоску АДРЕСА_1, згідно трудового договору від 03.06.2015 року.

З червня по серпень 2015 року вона одержувала заробітну плату в розмірі 1917,11 грн.

Починаючи із вересня заробітну плату роботодавець їй виплачував не в повному обсязі, чим порушував умови трудового договору та вимоги КЗпП України, що стало причиною звернення в правоохоронні органи із заявою про злочин. Не отримуючи за вересень та жовтень 2015 року заробітної плати 22.10.2015 року вона звернулася у відділ кадрів ТОВ «Квартал 5» із заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, виданих на її ім'я, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат, однак дана заява прийнята не була, а тому вона направила її цінним листом, який був отриманий відповідачем 02.11.2015 року.

З 23.10.2015 року по 04.11.2015 року вона у зв'язку із хворобою перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2, що підтверджується листком непрацездатності, згідно якого вона мала приступити до роботи 05.11.2015 року, про що нею було повідомлено посадових осіб ТОВ «Квартал 5» у телефонному режимі.

Вважає, що фактично з 05.11.2015 року між нею та роботодавцем виник спір з приводу трудових відносин у зв'язку із порушенням роботодавцем умов трудового договору та щодо виплати заробітної плати. Роботодавець мав розірвати з нею договір з 05.11.2015 року і тому з 05.11.2015 року нею було припинено виконання функціональних обов'язків, однак її заява про звільнення залишилась без задоволення.

18.11.2015 року нею повторно було направлено цінного листа керівництву ТОВ «Квартал -5» з заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст.39 КЗпП з 05.11.2015 року, однак зазначені вимоги були відповідачем проігноровані. У відповідь ТОВ «Квартал -5» було надіслано листа, згідно якого Роботодавець не заперечував проти її звільнення на визначених нею підставах, однак їм необхідно було надіслати оригінал листка непрацездатності.

Нею направлено оригінал листка непрацездатності у ТОВ «Квартал 5» цінним листом з описом вкладеного та повторно наголошено на необхідності розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі вимог ч.3 ст.38, ст.39 КЗпП України, проведення із нею розрахунків всіх сум виплат та надання їй особистих документів, - наказу про звільнення, довідки-розрахунку, медичної та трудової книжки. Зазначені вимоги було проігноровано і її не було повідомлено про звільнення та необхідність забрати трудову книжку. Дії відповідача щодо звільнення її з роботи за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України з 21.10.2016 року та оформлення наказу (розпорядження) №586-К про припинення трудового договору (контракту) від 19.10.2016 року вважає незаконними, а наказ таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.03.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, оскільки позивачем не доведено і в ході судового розгляду судом не здобуто доказів порушення відповідачем прав позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити її позовні вимоги, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права і порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи.

Вказує, що судом першої інстанції належним чином не досліджено обставини щодо звільнення ОСОБА_2 з роботи і чи було дотримано порядок звільнення відповідно до чинних норм КЗпП.

Зазначає, що роботодавцем не проведено з нею розрахунок при звільненні, існує заборгованість по заробітній платі та не виплачено компенсацію за невикористаних 34 дні відпустки.

Вказує, що судом не досліджено факт допущення прогулу ОСОБА_2 з 05.11.2015 року по 21.10.2016 року, оскільки з 05.11.2015 року між сторонами існує трудовий спір.

Просить звернути увагу, що прогул на думку відповідача тривав майже рік з 05.11.2015 року по 21.10.2016 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі.

Представник ТОВ "Квартал-5" - Стецько Н.Ю. апеляційну скаргу заперечила і навела доводи аналогічні викладеним в поданому письмовому запереченні на апеляційну скаргу.

Вказала, що апеляційна скарга на рішення Тернопільского міськрайонного суду від 24.01.2017 року у справі №607/3622/16-ц, за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт, ідентифікаційний код ухвалою апеляційного суду визнана неподаною і повернена ОСОБА_2, тому рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою телефонограмою, про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено і в ході судового розгляду судом не здобуто доказів порушення відповідачем прав позивача.

З таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, оскільки висновок достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 прийнята на роботу 03.06.2015 року в ТОВ «Квартал 5» на посаду продавця з роздрібної торгівлі та відповідно до Трудового договору про повну матеріальну відповідальність від 03.06.2015 року (а.с. 19-21).

ОСОБА_2 працювала продавцем з роздрібної торгівлі у ТОВ «Квартал 5», в торговому кіоску АДРЕСА_1.

Згідно довідки №436 від 14.12.2016року ТзОВ «Квартал 5», ОСОБА_2 працювала на посаді продавця з 03.06.2015року по 21.10.2016 року і її заробітна плата становила: за червень 2015 року 1815,03 грн. з яких після утримання обов'язкових зборів та податків виплачено 1460,01 грн., за липень 2015 року нараховано 2148,43, виплачено 1728,20 грн., за серпень 2015 року нараховано 2454,07 грн., виплачено 987, 02 грн., за вересень 2015 року нараховано 1735,06 грн., виплачено 697,84 грн., за жовтень 2015 року нараховано 1831,74 грн., виплачено 736,72 грн., за жовтень 2016 року нараховано 175,10 грн., виплачено через касу 172,47 грн., заробітна плата за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року не нараховувалася (а.с. 30).

Згідно Табелів обліку використання робочого часу ОСОБА_2 відпрацьовано в жовтні 2015 року 13 робочих днів, період з листопада 2015 року по квітень 2016 року відпрацьованих днів ОСОБА_2 не має (а.с. 38-47).

02.11.2015 року ТОВ «Квартал 5» отримано лист з заявою ОСОБА_2 від 23.10.2015 року про розірвання трудового договору з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст. 38, ст. 39 КЗпП з 23.10.2015 року, у зв'язку з грубим порушення власником законодавства про працю, проведення розрахунку, надання трудової та медичної книжки, наказу про звільнення, довідки-розрахунку всіх сум виплат (а.с. 22).

ТОВ «Квартал 5» було направлено ОСОБА_2 листа № 516 від 04.11.2015 року, який отриманий нею 10.11.2015р., в якому було вказано, що її лист з заявою про звільнення з роботи 23.10.2015 року Товариством отримано 02.11.2015 року, що унеможливлює її звільнення з 23.10.2015 року. Запропоновано повідомити Товариство про факти порушення Товариством законодавства про працю вказані у заяві про звільнення датованій 23.10.2015 року, як причину розірвання трудового договору та проханням надати оригінал листка непрацездатності.

Станом на 05.11.2015р. TOB «Квартал 5» не мало ні заяви ОСОБА_2 про розірвання трудового договору з 05.11.2015р., а ні оригіналу листа непрацездатності позивачки з 27.10.2015р. по 04.11.2015р.

Враховуючи, що 05.11.2015року ОСОБА_2 не приступила до роботи і не повідомила про причину невиходу, з цієї дати, у табелі обліку робочого часу, у неї зазначається неявка з нез'ясованих причин.

20.11.2015 року ТОВ «Квартал 5» отримано через засоби поштового зв'язку, заяву ОСОБА_2 від 18.11.2015 року про розірвання трудового договору з 05.11.2015 року з ініціативи працівника на підставі ч.3 ст.38, ст. 39 КЗпП та копію листка непрацездатності з 27.10.2015 року по 04.11.2015 року (а.с. 23).

Згідно листка непрацездатності серії АГХ № 384003 працівник TOB «Квартал 5» ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в Тернопільській міській поліклініці №2 і звільнена від роботи з 27.10.2015 року по 04.11.2015 року (включно). Стати до роботи їй слід 05.11.2015 року (а.с. 24).

Отримавши 20.11.2015 року листа із заявою ОСОБА_2 від 18.11.2015 року про звільнення її з роботи 05.11.2015 року, ТОВ "Квартал 5" в черговий раз листом №568, який ОСОБА_2 отримала 11.12.2015 року, повідомило їй про неможливість задоволення керівництвом TOB "Квартал 5" її заяви та видачу відповідного наказу про звільнення із проведенням розрахунків, належних до виплати особі, яка звільняється з роботи, скільки це призвело б до порушення трудового законодавства - порушення строків видачі трудової книжки та виплати розрахункових коштів.

13.10.2016 року начальник відділу кадрів TOB "Квартал 5" Мельник -ОСОБА_4 та менеджер ОСОБА_5 здійснювали вихід за адресою місця проживання ОСОБА_2, вели розмову по домофону, просили пояснити причину не виходу на роботу та скласти заяву про звільнення. Позивачка відмовилась, сказавши, що вважає себе звільненою, оскільки подала заяву про звільнення, а також повідомила, що на лікарняному вона не перебуває. Про вказане складено акт виходу від 13.10.2016 року та зроблений аудіозапис цієї розмови через домофон.

Після 13.10.2016 року, начальник відділу кадрів TOB "Квартал 5" ОСОБА_6 та регіональний менеджер TOB "Квартал 5" ОСОБА_5, впродовж жовтня 2016 року ще декілька разів мали розмову з позивачкою та її матір'ю по телефону але позивачка та її мати заявили, що заявлять до поліції про вчинення на них тиску, якщо буде намагання з боку посадовців відповідача зв'язатися з ними.

Наказом № 586-к від 19.10.2016 року директором ТОВ "Квартал 5" трудовий договір з ОСОБА_2 розірвано з 21.10.2016 року за прогул без поважної причини на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивачки.

21.10.2016 року та 24.10.2016 року, працівниками TOB "Квартал 5" начальником відділу фінансово-економічної безпеки товариства ОСОБА_7 та регіональним менеджером ОСОБА_5 здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_2 з метою видати особисто їй трудову книжку, вручити копію наказу про звільнення і видати розрахункову суму. Розмовляючи по домофону, остання погодилась зустрітись з ними 24.10.2016 року, коли одужає, і отримати документи і суми, про складено акт виходу за адресою місцепроживання працівника TOB "Квартал 5" від 21.10.2016 року.

24.10.2016р. працівник TOB "Квартал 5" ОСОБА_5 знову прийшов за адресою проживання ОСОБА_2, але в розмові по домофону вона відмовилася отримати документи і розрахункову суму, про що складено акт виходу від 24.10.2016 року

Товариством 25.10.2016 року трудова книжка, копія наказу про звільнення і розрахункова сума надіслані ОСОБА_2 Укрпоштою. Через Укрпошту було здійснено і переказ 172,47 грн., які нараховано, як розрахунок при звільненні за відпрацьований ОСОБА_2 у TOB "Квартал 5" період.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.01.2017 року у справі №607/3622/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт, ідентифікаційний код встановлено обставини завдання матеріальної шкоди Товариству.

В ході інвентаризації, проведеної 30.08.2015 року у кіоску №11 по вул. Білогірська,1 у м. Тернополі у продавця продовольчих товарів ОСОБА_2 виявлено недостачу - 34 373,20 грн.

Згідно розписки ОСОБА_2 зобов'язується повернути ТзОВ «Квартал 5» суму нестачі, яка виникла внаслідок її службової недбалості та порушення нею своїх функціональних обов'язків, на суму 34373 грн. 20 коп. ОСОБА_2 у вказаній розписці просить відраховувати з її заробітної плати 1000,00 грн. щомісяця на погашення суми нестачі. ОСОБА_2 зазначено, що розписка написана нею без будь якого фізичного чи морального тиску.

Наказом ТзОВ «Квартал 5» № 2480ОД від 31.08.2015 року за наслідками розгляду матеріалів інвентаризації у кіоску №11 по вул. Білогірська,1 у м. Тернополі в ході якої у продавця продовольчих товарів ОСОБА_2 виявлено недостачу - 34 373,20 грн., на підставі її розписки від 31.08.2015 року стягнуто із заробітної плати - 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Згідно довідки ТзОВ «Квартал 5», зарплата ОСОБА_2 становила: за червень 2015 року 1815,03 грн. з яких після утримання обов'язкових зборів та податків виплачено 1460,01 грн., за липень 2015 року нараховано 2148,43, виплачено 1728,20 грн., за серпень 2015 року нараховано 2454,07 грн., виплачено 987, 02 грн., за вересень 2015 року нараховано 1735,06 грн., виплачено 697,84 грн., за жовтень 2015 року нараховано 1831,74 грн., виплачено 736,72 грн., заробітна плата за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року не нараховувалася.

Колегія суддів зауважує, що наказ про звільнення ОСОБА_2 №586-к від 19.10.2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 в тому числі і обставини, які передували його винесенню, вже були предметом розгляду вищевказаної справи і суд встановив, що формулювання причин звільнення ОСОБА_2 відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Судом першої інстанції в вищевказаній справі встановлено факт відповідності чинному законодавству наказу №586-к від 19.10.2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 і вказане судове рішення на момент розгляду справи апеляційним судом не скасоване.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.02.2016 року, у справі № 607/108/16-п встановлено, що відрахування із заробітної плати ОСОБА_2 для покриття заборгованості ТОВ «Квартал 5», проводились за її добровільної згоди, на підставі письмової заяви із зазначенням суми боргу, яку позивач просить стягувати щомісячно.

Також суд прийшов до висновку, що в діях директора товариства, відсутній, склад адміністративного правопорушення, суть якого полягала у неправомірному, на думку Управління Держпраці у Тернопільській області, відрахуванні коштів із заробітної плати працівника ОСОБА_2 (для покриття заборгованості товариству), а тому адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_8 за ознаками ч.1 ст. 41 КУпАП - провадженням закрито у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 25-28).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.02.2017 року у справі №607/11948/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» про визнання правочину недійсним, предметом розгляду якого була розписка ОСОБА_2 від 30.08.2015 року якою вона зобов'язується повернути суми недостачі - 34373,20 грн., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

Згідно п. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір із працівником у разі прогулу без поважних причин, зокрема й у разі відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше 3 годин підряд або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Враховуючи все вказане колія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.і

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що роботодавцем порушено норми КЗпП України під час оформлення документів про звільнення, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 №586-к від 19.10.2016 року про розірвання трудового договору з ОСОБА_2 в тому числі і обставини, які передували його винесенню, вже були предметом розгляду у справі №607/3622/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт, ідентифікаційний код і суд у своєму рішенні від 24.01.2017 року встановив, що формулювання причин звільнення ОСОБА_2 відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству.

Критично оцінюють і посилання апелянта на кримінальні провадження відносно посадових осіб ТзОВ "Квартал 5" де ОСОБА_2 є потерпілою стороною, оскільки апелянтом не представлено результатів вказаних кримінальних проваджень, які б спростовували або підтверджували ті чи інші факти на які посилається апелянт.

Доводи про те, що відсутні законні підстави стверджувати про працевлаштування ОСОБА_2 в ТзОВ "Квартал 5" з 20.10.2015 року по 21.10.2016 року і що вона допустила прогул, оцінюються критично оскільки:

ОСОБА_2 не представляє доказів про те, що вона звільнена з роботи раніше ніж 21.10.2016 року, як і не представляє доказів того, що існує інший наказ про її звільнення ніж наказ №586к від 21.10.2016 року;

враховуючи те, що наказ про звільнення ОСОБА_2 був виданий 21.10.2016 року то до видання наказу про звільнення ОСОБА_2 рахувалась працівником товариства;

згідно довідки табелів обліку робочого часу (а.с. 38-47) у ОСОБА_2 стоять відмітки - неявки з нез'ясованих причин;

ОСОБА_2 не могла не знати про те, що з нею не припинено трудові відносини, оскільки подавала інші позови до товариства у яких розглядалися питання її звільнення з роботи, про які сама ж і вказує як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі.

Факт працевлаштування ОСОБА_2 у ТзОВ "Квартал 5" підтверджується зокрема і її трудовою книжкою.

Колегією критично оцінюються доводи скарги, що з ОСОБА_2 не проведено розрахунок в повному обсязі оскільки

питання проведення розрахунку невиплачених сум при звільненні і їх стягнення на користь ОСОБА_2 було предметом розгляду у справі №607/3622/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Квартал 5» про зобов'язання розірвання трудового договору, внесення виправлення в запис про звільнення з роботи, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, вихідної допомоги, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати трудову та медичну книжку, паспорт, ідентифікаційний код і суд своїм рішенням від 24.01.2017 року відмовив в задоволенні позову.

Доказом того, що ОСОБА_2 ставила такі вимоги є як копія її заяви про збільшення позовних вимог у справі №607/3622/16-ц (а.с. 52-55) так і зміст рішення суду у вказаній справі.

В п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що рішення постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді