Ухвала іменем україни 24 травня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Євтушенко О.І., Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду Сумської обласні від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської обласні від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року комунальний заклад Сумської обласної ради «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф») звернувся до суду з указаним позовом, в якому на підставі ст. 1191 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальні збитки в розмірі виплаченого відшкодування за завдану моральну шкоду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у сумі 200 000 грн.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2014 року керівника бригади № 11 КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» - ОСОБА_3 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв'язку з неналежним виконанням останнім своїх обов'язків з надання допомоги хворому, що потягло його смерть.

Зазначеним вироком було стягнуто на підставі ст. 1172 ЦК України з КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненою смертю дитини, які були повністю виплачені КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та щодо яких пред'явлено регресний позов.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 12 січня 2016 року, позовні вимоги КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» 200 000 грн відшкодування шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач, відшкодувавши завдану своїм працівником шкоду в порядку ст. 1172 ЦК України, набув право регресної вимоги до відповідача на підставі ст. 1191 ЦК України. При цьому сума плаченого відшкодування підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі відповідно до п. 3 ст. 134 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 з

20 березня 2013 року по 02 липня 2014 року працював на посаді лікаря станції екстреної (швидкої) медичної допомоги м. Суми І категорії КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

25 червня 2013 року ОСОБА_3, будучи керівником бригади №11, яка заступила згідно з графіком на чергування та близько 21 год. 12 хв. прибула за викликом для надання медичної допомоги малолітньому хворому ОСОБА_6, неналежно виконав свої професійні обов'язки через недбалість та несумлінне ставлення до них, що виразилося в ненаданні без поважних причин медичної допомоги хворому, а саме: ним не було проведенo без поважних причин клінічного огляду та не встановлено діагнозу хворому, що вплинуло на перебіг захворювання та спричинило тяжкі наслідки - смерть малолітньої дитини.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, та засуджено до 2 років

6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посаду лікаря та займатися лікарською діяльністю строком на 3 роки, а також частково задоволено цивільні позови та стягнуто з КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», де працював засуджений, на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн кожному.

05 та 12 вересня 2014 року КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» перерахувало на користь потерпілих стягнуті за вироком суми на відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами і виписками з казначейства.

Як вбачається з вироку Зарічного районного суду м. Суми від

04 березня 2014 року, відповідальність щодо відшкодування потерпілим моральної шкоди була покладена на КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» згідно ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст. ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Враховуючи, що КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» відшкодував завдану відповідачем шкоду у розмірі 200 000 грн в порядку ст. 1172 ЦК України, при цьому шкода завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність у КП «Сумський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» права регресної вимоги до ОСОБА_3 у повному розмірі виплаченого відшкодування.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм правову оцінку, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду Сумської обласні від

03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської обласні від

12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

Л.М.Мазур

О.В. Попович