Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Ткачука О.С., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути у солідарному прядку із відповідачів кредитну заборгованість, посилаючись на те, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому у кредит грошові кошти у розмірі 43 390 доларів США. Разом з цим, у забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 29 липня 2008 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, виникла заборгованість, яка станом на 03 червня 2014 року становила 345 859 грн 11 коп., яку банк просить стягнути солідарно із відповідачів.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року, задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитну заборгованість у розмірі 345 859 грн 11 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 29 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (найменування якого було змінено на ПАТ «ОПТ Банк») та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав, а ОСОБА_4 отримав у кредит грошові кошти у розмірі 43 390,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 4,99 % річних+FIDR за користування кредитними коштами та строком повернення кредиту - до 29 липня 2023 року (а. с. 5-8, 9-12).

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки від 29 липня 2008 року (а. с. 17).

21 серпня 2009 року між банком та ОСОБА_4 був укладений додатковий договір № 2 до кредитного договору, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо змін певних умов договору, а саме: розмір та валюта кредитування була змінена на 357 434,80 грн., цільове використання кредиту - «на погашення поточної заборгованості позичальника за кредитним договором», відсоткова ставка - 0,49% річних + FIDR (а. с. 13-14, 15-16). Відповідні зміни були внесені і до договору поруки додатковим договором № 1, укладеним 21 серпня 2009 року між банком і ОСОБА_5 (а. с. 18).

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» останнє набуло права кредитора, в тому числі, кредитним договором від 29 липня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (а. с. 25-32, 33).

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 345 859 грн 11 коп. та складається з: 331 054 грн 75 коп. - заборгованості за кредитним договором, 14 804 грн 36 коп. - заборгованості за відсотками (а. с. 19).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що боржник не погашав заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка і підлягає до стягнення на користь позивача, а поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Разом з тим, посилання скаржника на незастосування строків позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки відповідне клопотання до суду першої інстанції до ухвалення рішення у справі відповідачами не подавалось. При цьому скаржник був обізнаний про наявність судового спору, що підтверджується наявною у матеріалах справи поштовою кореспонденцією (т. 1 а.с. 140) та його заявою про відкладення розгляду справи (т. 1 а.с. 43), а тому не був позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням про застосування строків позовної давності.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.С. Ткачук

О.В.Умнова