Справа № 349/1018/17
Провадження № 22-ц/779/1411/2017
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта, позивача та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 28 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, який у 2015 року розірвано, неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на утриманні та вихованні з матір'ю. Маючи можливість забезпечити виїзд дитини за кордон вона звернулась з пропозицією до батька дитини про надання дозволу на виїзд за кордон з метою оздоровлення сина, його відпочинку, розширення кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, однак відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дитини за межі України. Просила надати дозвіл неповнолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі та країн Шенгенської угоди, в її супроводі, без згоди батька ОСОБА_2, на період з дня набрання рішенням суду законної сили до 30 вересня 2017 року. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Рогатинського районного суду від 28 липня 2017 року задоволено частково.

Надано дозвіл неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за кордон - до Грецької Республіки, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без супроводу та згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на період з дня набрання цим рішенням законної сили до 30 вересня 2017 року, з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання в Україні по закінченню визначеного строку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 18 липня 2017 року до участі у залучено службу у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації (а.с.11-12).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність, необгрунтованість рішення, неповноту з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу, що позовній заяві ОСОБА_1 просила надати дозвіл на виїзд за кордон лише в її супроводі до всіх країн Шенгенської зони. Вже в ході судового розгляду ОСОБА_1 надала суду, нібито, туристичну путівку для сина в дитячий табір, який знаходиться в Грецькій Республіці на період з 11.08.2017 по 22.08.2017 року. Саме на підставі даної путівки судом встановлено, що позивач має можливість виїхати з сином за кордон. Однак даний доказ є неналежним та поданий суду з метою введення в оману суд та приховання реального наміру вивезти дитину в одну з країн Шенгенської зони на постійне місце проживання, оскільки у зазначеній путівці не міститься жодних відомостей про її вартість та оплату та не вказано в якій країні знаходиться відповідний дитячий табір, для якої саме категорії дітей він призначений.

Також судом залишено поза увагою той факт, що позивачем не надано жодних доказів матеріальної можливості, мети та необхідності перебування дитини у країнах Шенгенської зони, зокрема у Грецькій Республіці, проігноровано його згоду на поїздку з дитиною за кордон в супроводі двох батьків, що фактично виключає спір як такий, а взято до уваги лише бажання матері виключно в її супроводі без будь-якого обгрунтування.

Надавши дозвіл на виїзд за кордон до 30 вересня 2017 року суд залишив поза увагою, що з 01.09.2017 року у сина розпочинається навчальний процес в школі, який фактично буде зірваний, а також той факт, що батька фактично буде позбавлено батьківських прав, оскільки механізму повернення дитини з-за кордону немає.

Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши представника апелянта, позивача та її представника, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її необгрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В ч.1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, за змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи частково позовні вимоги частково, суд встановивши, що позивачка має можливість тимчасово виїхати разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 за меді України до Грецької Республіки з метою оздоровлення дитини, дійшов висновку, що надання судом дозволу для тимчасового (одноразового - на період з дня набрання рішенням законної сили і до 30 вересня 2017 року) виїзду дитини за кордон без згоди батька буде відповідати її інтересам та жодним чином не порушить прав батька на участь у спілкуванні з дитиною та в її вихованні.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є відповідач ОСОБА_2, а матір'ю - позивач ОСОБА_5, що підтверджено відомостями, які містяться у свідоцтві про народження дитини, виданому 09.01.2009 року серії НОМЕР_3, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.5).

30 березня 2015 року на підставі рішення Рогатинського районного суду шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишено на утриманні та вихованні матері.(а.с.4)

На підтвердження позовних вимог позивачкою надано копію паспорта для виїду за кордон на ім'я ОСОБА_3 НОМЕР_1, копію паспорта на ім'я ОСОБА_1 НОМЕР_2 з відкритою 27 січня 2017 року шенгенською візою до 26 січня 2019 року та копією туристичної путівки для ОСОБА_3 в дитячий табір, що знаходиться в Грецькій Республіці (ОСОБА_6), на період з 11 серпня по 22 серпня 2017 року (транспорт Київ-салоніки-Київ)(а.с.6,5,31)

Комісією з питань захисту прав дитини 26 липня 2017 року прийнято рішення про недоцільне надання дозволу малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, для тимчасового виїзду в супроводі матері до Польщі та країн Шенгенської зони з метою оздоровлення і туризму на період до 30.09.2017 року (а.с.34).

У суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що під час розгляду справи у суді першої інстанції вона представила туристичну путівку для дитини у дитячий табір, що знаходиться в Грецькій Республіці (ОСОБА_6), на період з 11 серпня по 22 серпня 2017 року, однак у зв»язку із поданням відповідачем апеляційної скарги, рішення суду не набрало законної сили і вона не змогла вчасно виїхати з дитиною у визначені у путівці строки, тому нею замовлена інша путівка з урахуванням сплачених коштів за попередньою на 2 особи (вона та дитина) до Грецької Республіки з 10.09.2017р. по 20.09.2017 року, проживання у готелі Athos Paiace Hotel 4* (10 ночей). Мета поїздки - виключно відпочинок і оздоровлення дитини, одноразово, на короткий термін. Навчальному процесу це не зашкодить, оскільки дитина зможе програму наздогнати, а у літній період дитина не мала можливості відпочити на морі через створені батьком перешкоди. Вона погоджується на виїзд дитини до Грецької Республіки у супроводі обох батьків і відповідачу про це повідомляла, однак щодо узгодження питання про час та місце поїздки відповідач уникав.

Представник апелянта висловив свої заперечення, вважаючи путівку неоплаченою, що не гарантує відпочинок дитини у певному місці, дитина мала можливість відпочити та оздоровитися на території України під час літніх канікул.

За змістом ч.1 ст.3, ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що надання судом дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, з визначенням при цьому конкретного часу та місця перебування не суперечитиме положенням чинного законодавства, оскільки він є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Отже, суд правильно визначився з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, зазначив конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; врахував положення ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» щодо можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на цей виїзд без згоди батька не буде суперечити вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і що цей разовий короткочасний виїзд не позбавляє батька дитини можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним.

Приймаючи до уваги те, що неможливість виїзду дитини під час літніх канікул була зумовлена об»єктивними обставинами у зв»язку із здійсненням судових процедур, враховуючи обставини справи, короткочасність поїздки, колегія суддів дійшла висновку, що факт відсутності дитини на час початку навчального року строком на десять днів не може бути підставою для відмови у позові і не дає підстав вважати, що ця обставина може суттєво вплинути на навчальний процес та завдати істотної шкоди інтересам дитини.

Задовольняючи позов частково, суд відповідно до вимог статей 10,11,60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки це необхідно для забезпечення інтересів дитини та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, а відмова батька у наданні дозволу у виїзді дитини за кордон є безпідставною та неаргументованою.

Доводи апелянта про те, що позивач має намір залишитись з сином за межами України є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи і відповідачем у порушення вимог статей 10,60 ЦПК України на їх підтвердження не надано належних і допустимих доказів, а отже ці доводи є припущенням.

Ненадання позивачем підтвердження про оплату путівки з огляду на вимоги законодавства щодо умов надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного з батьків не має правового значення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на правильність рішення, не надано і апеляційному суду. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів по справі.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин