Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування вимог посилався на те, що 27 лютого 2012 року приблизно о 18 год. ОСОБА_4, керуючи належним йому на праві приватної власності мікроавтобусом, на тротуарі по вул. М. Грушевського у м. Дрогобичі Львівської області, напроти будинку № 5, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявляючи злочинну необережність та неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався у відсутності небезпеки для руху транспортним засобом заднім ходом, в умовах обмеженої оглядовості не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та розпочав рух, створивши аварійну обстановку, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у реанімаційному відділенні Дрогобицької міської лікарні № 1.

11 серпня 2012 року ОСОБА_4 пред'явлено обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним в інкримінованому йому злочині та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю три роки. Вирок набрав законної сили.

Він (позивач) поніс витрати на поховання дружини, зокрема 7 тис. грн - вартість надмогильного пам'ятника, згідно релігійних обрядів на поминальні обіди 19 квітня 2012 року та 09 березня 2013 року, відповідно, 1 199 грн 29 коп. та 1 288 грн 04 коп.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати вказані витрати, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7 тис. грн - вартість стандартного одинарного надмогильного пам'ятника, 1 199 грн 29 коп. витрат на поминальний обряд після сорока днів із дня смерті ОСОБА_5, 1 288 грн 04 коп. витрат на поминальний обряд після року з часу смерті ОСОБА_5, всього 9 487 грн 33 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, посилаючись на те, що на час згаданої вище дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у відповідача, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування») 11 400 грн вартості стандартного одинарного надмогильного пам'ятника, який він (позивач) установив для дружини.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто із ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_6 11 400 грн вартості стандартного одинарного намогильного пам'ятника. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що вина ОСОБА_4 у смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в лікарні від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди травм, підтверджується вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2013 року, який набрав законної сили.

15 травня 2011 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс серії АА № 4609934 (а. с. 4-10).

Вироком суду задоволено позов сина померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_7 і стягнуто з ОСОБА_4 на його користь моральну шкоду у розмірі 60 тис. грн, а з ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» - 5 тис. грн (а. с. 4-10).

09 березня 2012 року ОСОБА_4, згідно з розписками, передав позивачу кошти в сумі 11 500 грн на похорони дружини, а 21 березня 2012 року - 1 300 грн, як компенсацію понесених позивачем витрат на поминальний обід на дев'ятий день після смерті ОСОБА_5

Суд першої інстанції, посилаючись на норми ст. ст. 3, 5, 6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1201, 1194 ЦК України та задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тому страховик повинен відшкодовувати завдану позивачу шкоду відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, виходив із відсутності доказів про понесення витрат позивачем на встановлення надмогильного пам'ятника його дружині ОСОБА_5, зокрема у вказаному ним розмірі.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснено, що витрати на спорудження надгробного пам'ятника визначаються виходячи із його фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників у даній місцевості.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. ст. 23, 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) відшкодовує шкоду, пов'язану зі смертю потерпілого, в тому числі здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, відшкодовує моральну шкоду.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд послався на те, що рахунок про сплату позивачем коштів на встановлення надмогильного пам'ятника виконаний невстановленою особою, тому його не можна вважати належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, що свідчить про понесення позивачем вказаних витрат.

Разом із тим, суд не взяв до уваги той факт, що зазначений вище пам'ятник уже встановлений, а згідно із листом комунального підприємства «Комбінат міського господарства» від 09 квітня 2014 року гранична вартість стандартного одинарного надмогильного пам'ятника з природного каменю разом із встановленням на бетонний фундамент на кладовищі по вул. П. Орлика у м. Дрогобичі Львівської області складає 7 тис. грн (а. с. 13).

Суд апеляційної інстанції не виконав вимоги процесуального права щодо повного та всебічного встановлення та з'ясування обставин справи, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не дослідив усі надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, внаслідок чого допустив порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та дійшов до передчасного висновку про відмову у позові у повному обсязі.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик