Ухвала

іменем україни

16 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2005 року б/н, у сумі 73 579 грн 38 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 11 096 грн 18 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 55 697 грн 92 коп.; заборгованість із пені та комісії у сумі 2 805 грн 31 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 3 479 грн 97 коп., а також судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 березня 2005 року між ним і відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 2 500 грн на платіжну картку № НОМЕР_1, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши заяву про отримання кредиту, відповідач тим самим погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір. У зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих за кредитним договором зобов'язань утворилася заборгованість у сумі 73 579 грн 38 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь із відповідача, а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у загальній сумі 73 579 грн 38 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином кредитних зобов'язань, внаслідок чого станом на 31 січня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 73 579 грн 38 коп., яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Однак із вказаними висновками суду першої інстанції обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

За загальними правилами ст. ст. 253-255, 260 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з наступного календарного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 614цс14).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд правильно виходив із того, що відповідно до п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Установивши, що строк дії виданої відповідачу кредитної картки № НОМЕР_1 за договором від 17 березня 2005 року закінчився у травні 2007 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у лютому 2016 року, при цьому не надав доказів перевипуску платіжної картки на тих самих умовах та визнання відповідачем боргу за кредитним договором, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, на застосуванні якої наполягав відповідач.

Разом із тим апеляційний суд обґрунтовано вважав, що розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 17 березня 2005 року № б/н та довідка про зміну умов кредитування й обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_4 не містять підпису відповідача та не свідчать про визнання ним свого боргу та переривання у зв'язку з цим перебігу позовної давності; договірне списання банком кредитної заборгованості не є підставою для переривання перебігу позовної давності у розумінні положень ст. 264 ЦК України, оскільки не є дією, вчиненою безпосередньо особою на визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Розглядаючи указаний позов, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304, 316 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи щодо неповідомлення його в суді першої інстанції про час та місце розгляду справи не впливають на правильність висновків апеляційного суду по суті вирішеного спору, виходячи з ч. 2 ст. 337 ЦПК України, згідно з якою не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

О.М.Ситнік