АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6124/13-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/764/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія 81 (2) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника Металургійного відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2016 року по цивільній справі за поданням Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Державний виконавець Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції ( який під час розгляду справи змінив назву на Металургійний відділ ДВС) звернувся до суду з поданням, в якому просив обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2/210/1986 від 08.11.2013 року виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття дитиною.

Крім того зазначено, що боржник ухиляється від виконання судового рішення та відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України яка надійшла до відділу 12.04.2016 року боржник регулярно перетинає кордон України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2016 року подання Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань - задоволено.

Обмежено ОСОБА_3С , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,( паспорт серії АН 237657, виданий 15 березня 2004 року Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків (індивідуальний ідентифікаційний номер) НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою : АДРЕСА_1 у праві на виїзд закордон шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання майнових зобов'язань, покладених на неї рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку , але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною.

Виконання ухвали доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України та Металургійному відділу поліції Криворізького відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановленням нової про відмову у задоволенні подання.

Посилається на те, судом при постановленні ухвали не враховано, що за період з 25.04.2013 року по 01.06.2014 року нею сплачені ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини, а з листопада 2016 року з її заробітної плати відраховуються аліменти. Крім того, не враховано, що за межі України вона виїжджала лише 4 рази у 2015 році. Наполягає на тому, що встановлений у судовому засіданні факт ухилення боржника від виконання судового рішення є недоведеним, оскільки вона коли влаштувалась на роботу повідомила головного бухгалтера про наявність виконавчого провадження про стягнення аліментів.

Зазначає, що не ухиляється від виконання рішення суду, крім того зазначає що в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу перебуває цивільна справа за її позовом про відібрання дитини у ОСОБА_5

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на примусовому виконанні у Дзержинському відділі державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2/210/1986 від 08.11.2013 року виданий Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття дитиною ( а.с.176,177).

Постановляючи ухвалу про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту ухилення останнього від виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 2,3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно п. 5, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобовязань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення, як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання покладених на неї рішенням суду зобов'язань, колегія суддів приходить до висновку про передчасність застосування до боржника ОСОБА_3 такого заходу впливу як тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України, а тому колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні подання Металургійного відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань відмовити.

Керуючись п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст. 312, п.6 ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2016 року скасувати.

Відмовити у задоволенні подання Дзержинського відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобовязань.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: