Номер провадження: 22-ц/785/2045/17
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які діяли в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: ОСОБА_1 , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення в житло, яке раніше займали, -
ВСТАНОВИЛА:
06 травня 2015 року Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення в житло, яке раніше займали, по якому просило виселити відповідачів зі службового житла за адресою: АДРЕСА_1 в інше житло, яке вони займали раніше за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 1-5).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (т. 2, а.с. 210-218).
Не погоджуючись з вказаним рішенням, 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, по якій просить скасувати рішення, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду дійсним обставинам у справі, зокрема, вказуючи на те, що підстави, які слугували для вселення ОСОБА_2 з сім`єю до вищезазначеної службової квартири є скасованими та визнанні недійсними, а також з матеріалів справи вбачаються докази місця проживання відповідачів до зайняття службової квартири (т. 2, а.с. 221-226).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 08 листопада 2016 року Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України подало апеляційну скаргу, по якій просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин у справі, зокрема, посилаючись на те, що підстави, які слугували для вселення ОСОБА_2 з сім`єю до вищезазначеної службової квартири є скасованими та визнанні недійсними, а також наполягаючи на задоволенні позовних на підставі ч. 2 ст. 117 ЖК України (т. 3, а.с. 4-10).
В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали.

Відповідачі та їх представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Третя особа ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу позивача підтримав. Інші треті особи в судове не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положення ч. 2 ст. 117 ЖК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки вищезазначена квартира має статус службового приміщення, а також у зв`язку з тим, що на момент отримання спірної квартири, відповідачі були зареєстровані у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 та з 2006 року сім`я відповідача зареєстрована у вказаній службовій квартирі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР у випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 117 ЖК Української РСР, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.
Підстави визнання ордеру недійсним закріплено в ст. 59 ЖК Української РСР: подання фізичними особами невідповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших фізичних осіб або юридичних осіб на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.
Стаття 117 ЖК Української РСР визначає наслідки визнання ордеру недійсним в залежності від того, чи були підставою визнання його недійсним неправомірні дії одержувача ордера (ч. 1 статті) або інші підстави (ч. 2 статті).
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правила ст. 117 ЖК Української РСР поширюються на виселення фізичних осіб з гуртожитків та службових жилих приміщень у разі визнання ордера недійсним.
Як вбачається з матеріалів справи, з 8 червня 1991 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), в якому в них народились ОСОБА_10 , 1998 року народження та ОСОБА_10 , 1993 року народження (т. 1 а.с. 136, 137).
14 липня 1993 року ОСОБА_2 був зарахований в кадри Прикордонних військ України (т. 1 а.с. 122, 132).
22 липня 1992 року ОСОБА_2 звернувся з рапортом щодо постановки його в чергу для отримання житла, в якому зазначив, що він проживає в одній кімнаті у комунальній квартирі АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 153).
12 серпня 1993 року ОСОБА_2 звернувся з рапортом щодо постановки його на квартирний облік для отримання квартири у складі сім`ї: він, дружина, дві дочки (т. 1 а.с. 152).
Зі списку військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов у загальному порядку станом на 01.01.2005 року вбачається, що ОСОБА_2 07 липня 1993 року поставлений на квартирний облік та 22 липня 1993 року взятий на відповідний облік, проживаючи по АДРЕСА_5 в однокімнатній кватирі (т. 1, а.с. 54-56).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зі своєю сім`єю був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_4 з 8 січня 1992 року по 13 листопада 2000 року (т. 1, а.с. 18, 146, т. 2, а.с. 119) та з 13 листопада 2000 року вони зареєстровані у гуртожитку в/ч за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 97, 114, 127).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 17 квітня 2001 року належала квартира АДРЕСА_4 , яка була ними продана 16 червня 2001 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_12 (т. 1, а.с. 208), яка 29 жовтня 2001 року заповіла вказану квартиру в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 191), після смерті якої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , успадкувавши вказану квартиру за заповітом, отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 3 липня 2012 року (т. 1, а.с. 211, 213).
7 грудня 2004 року на засіданні житлової комісії ПдРУ ДПС України було вирішено вийти з клопотанням перед Суворовською районною адміністрацією м. Одеса щодо включення до числа службових ДПС України ПдРУ трьохкімнатної квартири АДРЕСА_6 ; після надання статусу «службова» виділити службову трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 житловою площею 36,86 кв.м., загальною площею 61,18 кв.м. військовослужбовцю в/ч ОСОБА_2 на склад сім`ї 4 чоловіки, без зняття з квартирного обліку Одеського гарнізону (т. 1, а.с. 118).
Таким чином, вищезазначена квартира могла бути виділена ОСОБА_2 після надання їй статусу «службова», який вона отримала на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 737 від 28 липня 2005 року, шляхом включення даної квартири АДРЕСА_6 до числа службових приміщень квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (т. 1 а.с. 116).
Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що на момент прийняття рішення про виділ вказаної квартири ОСОБА_2 з сім`єю, в їх власності не було зареєстрованого майна (т. 1, а.с. 123-125), вони проживали та були зареєстрованими за адресою гуртожитку військової частини та потребували поліпшення житлових умов та виділу окремого житла у м. Одесі (т. 1, а.с. 126), ОСОБА_2 перебував на обліку та у черзі щодо поліпшення житлових умов з 1993 року.
Рішенням Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 8 червня 2005 року (т. 2 а.с. 66-69), залишеним без змін ухвалою Військового апеляційного суду Південного регіону від 22 вересня 2005 року (т. 2 а.с. 70-71) був визнаний неправомірним та скасований п. 3.2. рішення гарнізонної житлової комісії ПдРУ ДПС України від 7 грудня 2004 року про розподіл трьохкімнатної квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 , а також зобов`язано розподілити вказану квартиру ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначеним рішенням та ухвалою суду апеляційної інстанції було встановлено, що гарнізонна житлова комісія ПдРУ ДПС України своєю бездіяльністю щодо рапортів та звернень ОСОБА_1 , не виконанням раніше прийнятого нею рішення від 22 грудня 2003 року, а також ігноруванням пільг та переваг зацікавлених осіб, порушила житлові права та законні інтереси ОСОБА_1 , а тому суди прийшли до висновку щодо неправомірності розподілу вищезазначеної квартири ОСОБА_2 гарнізонною житловою комісією ПдРУ ДПС України.
На виконання рішення Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 8 червня 2005 року житловою комісією Одеського гарнізону ДПС України 27 січня 2006 року було вирішено відмінити п. 3.2. протоколу № 7 засідання житлової комісії Одеського гарнізону від 7 грудня 2004 року, а також виділити військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 (т. 2, а.с. 44).
Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 81 від 1 лютого 2006 року ОСОБА_2 було надано службове жиле приміщення і виданий ордер на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 на склад сім`ї чотири особи (т. 1, а.с. 111), на підставі якого ОСОБА_2 4 лютого 2006 року отримав ордер № 0817 (т. 1, а.с. 113).
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2009 року було визнано протиправним зазначене розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 81 від 1 лютого 2006 року про надання ОСОБА_2 службового житла квартири АДРЕСА_6 (т. 2, а.с. 72-73).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2009 року визнаний недійсним вказаний ордер № 0817 від 4 лютого 2006 року, виданий Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_2 на право зайняття службового житлового приміщення квартири АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 74-78).
Вказані судові рішення ніким не були оскарженні та набрали законної сили, а тому підстави зайняття ОСОБА_2 з сім`єю службового приміщення вищезазначеної квартири відсутні, у зв`язку з чим він з сім`єю підлягають виселенню зі службового приміщення вказаної квартири, а тому позовні вимоги позивача в частині виселення відповідачів підлягають задоволенню.
Однак, вимоги позивача щодо виселення відповідачів до раніше займаного приміщення задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається та вище зазначено, з 1993 року ОСОБА_2 перебував на обліку та в черзі на поліпшення житлових умов, на момент передачі йому вказаного службового приміщення квартири ОСОБА_2 з сім`єю проживав та був зареєстрований у гуртожитку військової частини та потребував поліпшення житлових умов, з 2006 року ОСОБА_2 разом зі своєю сім`єю проживають та зареєстровані за адресою вказаного службового приміщення квартири (т. 2 а.с. 94, 97), а також потребують поліпшення житлових умов (т. 2 а.с. 95-96).
Якщо громадяни, зазначені в ордері користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.
У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення (порушення встановленого порядку розгляду і вирішення питань про взяття громадян на квартирний облік і надання жилих приміщень, в тому числі з порушенням черговості і отримання житла, видачу ордера на жиле приміщення, право на яке зберігає інший громадянин, порушення прав наймачів на ізольоване житлове приміщення, що звільнилося у квартирі, порушення порядку заселення, неодержання ордера та не заселення квартири без поважних причин протягом місяця з дня видачі ордера) громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

При визнанні ордера недійсним у зв`язку з видачею його на жиле приміщення, на яке мають право інші особи (в тому числі на його заселення), особам, що одержали цей ордер, має надаватись інше жиле приміщення, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК Української РСР повинно відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. У інших передбачених ст. 117 Житлового Кодексу випадках надається приміщення, що відповідає санітарним і технічним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачі у справі підлягають виселенню зі службового житла за адресою: АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення. При цьому колегія суддів враховує, що навіть факт набуття майна в порядку спадкування, не позбавляє відповідача на отримання ним житлового приміщення в установленому законом порядку, який знаходиться на квартирному обліку з 22 липня 1993 року.
Таким чином, враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,
ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які діяли в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: ОСОБА_1 , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення в житло, яке раніше займали задовольнити частково.
Виселити з службового житла за адресою: квартира АДРЕСА_7 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , разом з неповнолітньою ОСОБА_5 , 2009 року народження, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з наданням іншого жилого приміщення.
Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

О.М. Таварткіладзе

Є.С. Сєвєрова

06.06.2017 року м. Одеса