АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №648/739/17 Головуючий в І інстанції Бугрименко В.В.
Номер провадження №22-ц/791/1193/2016 р. Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року червня місяця 15 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою, яку подало публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2017 рокуу справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізину,

В С Т А Н О В И Л А

В березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ "Приватбанк", Банк) звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.02.2013 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу №DN00A+02004211, за яким відповідачка отримала у платне користування автомобіль марки Fiat, модель Linea, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобовязалася сплачувати Банку щомісячні платежі, повязані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі встановлені у додатку 2 Графік лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору.

Вказаний автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності ПАТ КБ «Приват Банк».

У звязку з невиконанням умов договору лізингу у відповідачки утворилась заборгованість в загальному розмірі 319543,86 грн., із якої Банк просив суд стягнути з останньої лише заборгованість по залишку вартості предмету лізингу в розмірі 119060,80 грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами, усупереч вимогам ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, а тому є нікчемним. Таким чином посилання Банку, на порушення відповідачем зобовязання за договором являються безпідставними, оскільки вказаний правочин не створює для сторін юридичних наслідків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права, на підставі яких вирішено спір.

Судом встановлено, що 22.02.2013 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №DN00A+02004211 (далі договір), строком на 60 місяців, що складається із заяви ОСОБА_5 про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатків до неї, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів (а.с. 11-13; 32-34).

За умовами укладеного договору ОСОБА_5 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки Fiat, модель Linea, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобовязалася сплачувати щомісячні лізингові платежі у строк та у розмірі, встановлені графіком лізингових платежів, із переходом права власності на предмет лізингу після закінчення строку виконання договору.

Відповідно до п.п. 1.3 та 1.1.5 договору, відповідачка зобовязалася сплачувати лізингові платежі відповідно до графіку, а саме щомісячними платежами в сумі 2970 грн., з 16 по 20 число кожного місяця (а.с.11).

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Пунктом 5 частини 1 статті 4 цього Закону встановлено, що фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Частиною 2 ст.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" окреслено, що виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

За змістом ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦКУкраїни, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені ст.216 ЦК України.

Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказаний договір фінансового лізингу не було посвідчено нотаріально.

За таких обставин суд першої інстанції врахувавши, що договір не було посвідчено нотаріально, дійшов обґрунтованого висновку, що він є нікчемним і не може створювати юридичних наслідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір фінансового лізингу повинен відповідати виключно вимогам статей параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм» (оренда), параграфу 1 «Загальні положення про найм (оренду)» глави 58 «Найм» (оренда) ЦК України та ч.1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", які не містять вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів оренди та фінансового лізингу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки наведені норми є загальними до всіх видів договору лізингу, проте до договору лізингу предметом якого є транспортний засіб, підлягають застосуванню відповідні правові норми, які регулюють відносини щодо найму (оренди) транспортних засобів, а саме ст. 799 ЦК України. При цьому суд достатньо повно установив обставини справи, які мають значення для вирішення спору, правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянта на ч.2 ст.220 ЦК України, за якою суду слід прийти до висновку про дійсність зазначеного договору лізингу, так як вони виходять за межі позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі судове рішення залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 20 червня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 15 червня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4