Номер провадження: 22-ц/785/4625/17
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

У лютому 2009 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», (далі - Банк), звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2009 р. позов Банку задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість по договору № SADN8582 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 05.12.2005 р. в загальній сумі - 23 410,08 грн., судовий збір в сумі - 234,10 грн. та витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу в розмірі - 30,00 грн..

25.05.2010 р. Банку видано виконавчий лист № 2-3770/09 про стягнення з ОСОБА_4 вищевказаних сум.

16.12.2011 р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

У лютому 2013 р. державний виконавець звернувся до суду з поданням про розшук боржника та поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 р. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1) у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-3770/09, виданим 25.05.2009 р..

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 р. оголошено розшук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_1, громадянина України, останнім відомим місцем проживання якого є - АДРЕСА_1.

У березні 2013 р. державний виконавець звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.03.2013 р. в задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4 відмовлено.

У квітні 2017 р. ОСОБА_4 звернувся з апеляційної скаргою на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2013 р. про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Посилається на те, що ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися. Банк та Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки представників не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Боржник - ОСОБА_4 за відомостями з Державної прикордонної служби України 06 травня 2017 р. виїхав до Російської Федерації. На пункті пропуску пред'явив копію ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.04.2017 р. про відкриття апеляційного провадження, яка за своїм змістом відрізняється від наявної у справі ухвали апеляційного суду від 27.04.2017 р. про відкриття апеляційного провадження. Про наявність апеляційного провадження ОСОБА_4 освідомлений, оскільки отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження (а. с. 112).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка бере участь у справі, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник в добровільному порядку суму боргу не сплачує, від його сплати ухиляється (а. с. 86 - 86 зворотня сторона).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих державною виконавчою службою і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про задоволення подання державного виконавця. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 33, 124 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України») та процесуального права (ст. 377-1 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені на підставі наявних у справі і наданих державним виконавцем доказів.

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та Першому протоколі до неї, передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтями 33, 124 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний виїзд за межі України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21.04.1999 р. № 606-ХІV «Про виконавче провадження».

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.94 р. № 3857-ХІІ, з подальшими змінами, (далі - Закон № 3857-ХІІ) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

При виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) державний виконавець може звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» звертає увагу судів на необхідність з'ясування обставин, при розгляді подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, щодо наявності ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Встановлено, що державний виконавець після відкриття виконавчого провадження здійснив вищевказані дії з приводу розшуку боржника, виявлення належного йому майна. Відповідно до Акту державного виконавця від 17.10.2012 р. (а. с. 96) за результатами виходу за адресою проживання боржника, останній у квартирі відсутній. Зі слів сусідів боржник разом з матір'ю виїхав за межі України. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги відомості, які містяться в листі Прикордонної служби України щодо наявності сумнівів в достовірності наданих прикордонній службі документів при перетинанні державного кордону України. А саме, що ОСОБА_4 06.05.2017 р. перетнув державний кордон України - виїхав до Російської Федерації. Надана ОСОБА_4 державній прикордонній службі ухвала апеляційного суду Одеської області від 27.04.2007 р. за своїм змістом відрізняється від змісту наявної у Державному реєстрі судових рішень ухвали апеляційного суду від 27.04.2017 р.. Резолютивна частина наданої ОСОБА_4 ухвали містить третій та четвертий абзаци, в яких зазначено, що нібито зупиняється виконання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_4 і покладається виконання даної ухвали на Державну прикордонну службу України.

Встановлено, що наявна у справі ухвала апеляційного суду Одеської області від 27.04.2017 р. про відкриття апеляційного провадження (а. с. 111) не містить положень щодо зупинення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України - ОСОБА_4 та покладення виконання ухвали на Державну прикордонну службу України. Таким чином, наявні ознаки фальсифікації ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.04.2017 р., надання ОСОБА_4 при перетинанні державного кордону ухвали, яка за своїм змістом не відповідає змісту наявної у справі ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності обставин, які б зумовили об'єктивну потребу перетинання боржником ОСОБА_4 державного кордону України з наданням ухвали, яка містить ознаки її фальсифікації. ОСОБА_4 такі обставини апеляційному суду повідомлені не були. Тому вищевказані дії апелянта слід оцінити як додатковий доказ продовження умисного ухилення ОСОБА_4 від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків.

Доводи апелянта про те, що наявність ухвали обмежує його право вільного пересування та виїзду за межі України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не засновані на вищевказаних положеннях діючого законодавства, а тому є неспроможними.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2013 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова