УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України подання головного державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 14, до моменту виконання зобовязань за виконавчим листом № 686/10075/16-ц, покладених на нього судом, без вилучення паспортного документу, -

встановив:

12 травня 2017 року головний державний виконавець Другого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 14, до моменту виконання зобовязань за виконавчим листом № 686/10075/16-ц виданий 29.09.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 09.06.2009 року за період з 01.01.2016 року по 01.08.2016 року (213 днів) у сумі 23 358,13 грн.

Дане подання мотивовано тим, що боржник ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду на даний час не виконав, та ухиляється від виконання зобовязань, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного майна і доходів.

В судове засідання державний виконавець Козій Т.В. не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань до суду не надходило.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку, що дане подання не є обґрунтованим і тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником державної виконавчої служби.

У відповідності до частини 2 цієї ж процесуальної норми, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Згідно ч. 1, п. 18 ч. 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходи примусового виконання рішень, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

У разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері. Зокрема, пунктом 2 статті 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Таким чином, установлене Конституцією право вільно залишати територію України може бути обмежено відносно боржника-фізичної особи за судовим рішення шляхом установлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України лише у разі встановлення та доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Згідно Узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст.11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, та запити до державних органів щодо майнового стану боржника, не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням за виконавчим листом № 686/1075/16-ц, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як слідує із подання головного державного виконавця, на виконанні Другого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебувають виконавчі провадження № 52608071, 43114183, 43324640, 43325813, 43328420, 44928456, 44928569, 45642782, 50489490, 50493916, 52607958, по яких боржником є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Однак, із матеріалів, які були долучені до подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, не вбачається коли саме копії постанов про відкриття виконавчих проваджень було направлено боржнику та чи такі постанови він отримував.

У звязку із тим, що боржником ОСОБА_2 рішення суду у встановлений строк виконане не було, у відповідності до вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було розпочате його примусове виконання та направлено запити з метою перевірки майнового стану боржника.

Як вбачається із повідомлення Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 27.01.2017 року вих. № 03.01/1285, за наявними обліками Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області ОСОБА_5, НОМЕР_1, документований 26.04.2011 року паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕН № 875282.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18.04.2017 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 А, у м. Хмельницькому

13.06.2014 року було складено акт державного виконавця, відповідно до якого вбачається, що державним виконавцем перевірявся майновий стан боржника за місцем його реєстрації, однак ніякого майна, яке б належало боржнику виявлено не було, а відповідно до акту від 24.06.2014 року державним виконавцем здійснено виїзд за адресою проживання боржника ОСОБА_2, однак здійснити перевірку майнового стану не вдалось.

А згідно копії акту опису й арешту майна від 13.10.2015 року державним виконавцем було описано майно, а саме 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 А, у м. Хмельницькому та накладено арешт на нього, із яким був ознайомлений ОСОБА_2, що підтверджується підписом у вказаному акті.

22.10.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, та призначено ТЗК «Експерт» в особі ОСОБА_6 субєктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань визначення ринкової вартості 1/7 частки квартири АДРЕСА_2.

А відповідно до копії акту про оцінку майна від 13.01.2016 року державним виконавцем проведено уцінку арештованого майна, а саме 1/7 частини квартири на 6 % і після уцінки її вартість становить 25 930,84 грн.

Також, 14.05.14 року та 09.04.2015 року було здійснено виклик державного виконавця, яким він зобовязав ОСОБА_2 зявитись до державного виконавця для сплати боргу за виконавчим документом, проте такі дії державним виконавцем вчинялись ще у 2014 та 2015 роках.

Так, відповідно до відповіді від 17.01.2017 року про осіб-боржників, які отримують пенсії ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ у м. Хмельницькому, а згідно відповіді № НОМЕР_2 від 17.01.2017 року про ОСОБА_2 за параметром запиту «про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи» - інформацію не знайдено.

Проте, державним виконавцем не долучено відомостей про те чи направлялись запити, наприклад, до Державної податкової служби України з метою зясування інформації про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржником, чи зареєстровані за ОСОБА_2 будь-які транспортні засоби тощо.

Із матеріалів, долучених державним виконавцем, не вбачається чи виносилась постанови про примусовий привід ОСОБА_2 та відомостей про виконання таких постанов.

Головний державний виконавець Козій Т.В. в поданні посилається на те, що ОСОБА_2 перетинав державний кордон України, однак до матеріалів подання підтверджуючих відомостей надано не було.

Отже, достатніх доказів, які обєктивно стверджували б про те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, а не просто не має матеріальної можливості сплатити всю заборгованість, - державним виконавцем в розпорядження суду не надано.

При цьому, державним виконавцем не надано та в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на доведеність факту ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобовязання, та що він має намір виїхати за кордон, а насамперед, з метою невиконання зобовязання, які саме дії буде неможливо вчинити державному виконавцю при виїзді останнього за кордон.

Хоча законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, але не за сам факт невиконання зобовязань, а саме - за ухилення від цього. Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів здійснення інших виконавчих дій, наприклад, оголошення розшуку боржника.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Виходячи із наведеного і за відсутності доказів про свідоме невиконання ОСОБА_2 належних до виконання зобовязань, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2

На підставі наведеного, керуючись ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.377-1 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А, кв. 14, до моменту виконання зобовязань за виконавчим листом № 686/10075/16-ц виданим 29.09.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики від 09.06.2009 року за період з 01.01.2016 року по 01.08.2016 року (213 днів) у сумі 23 358,13 грн. - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів з моменту її винесення.

Суддя