Справа № 359/6654/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1894/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 13.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретаріОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди та страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася із позовом до ОСОБА_5, ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної шкоди та страхового відшкодування.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власницею автомобіля марки «Mercedes-benz E280», номерний знак НОМЕР_1.

9 січня 2015 року о 13 годині 10 хвилин на автодорозі північно-східного обїзду м. Києва ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ-21140», номерний знак НОМЕР_2, в порушення п.2.3б, п.12.1 ПДР України не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість та допустив зіткнення з автомобілем позивача.

Матеріальна шкода, заподіяна у звязку з пошкодженням автомобіля марки «Mercedes-benz E280», номерний знак НОМЕР_1, становить 141 023,94 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта»: у страховика виник обовязок виплатити страхове відшкодування в розмірі 33 084,12 грн., а у відповідача виник обовязок відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 107 939,82 грн.

ПАТ «НАСК «Оранта» своєчасно не виплатила страхове відшкодування, тому у страховика додатково виник обовязок сплатити пеню в розмірі 2610,47 грн., суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 132,34 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 150,52 грн.

Відповідачі відмовились добровільно сплатити ці грошові кошти.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_7 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування цієї заяви вона посилається на те, що згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АС №7608727 страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становила 50 000 грн, а розмір франшизи 510 грн.

Після відкриття провадження у цивільній справі ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 33 084,12 грн. та пеню в розмірі 3 371,86 грн.

Остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 101 431,94 грн., а з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 298,99 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 101 431,94 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1 014,40 грн.

Стягнуто з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 298,99 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 447,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, змінити заочне рішення передавши апелянту права власності на належний позивачці пошкоджений в результаті ДТП автомобіль.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що з копії довідки про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.10) вбачається, що 9 січня 2015 року о 13:10 год. на автодорозі північно-східного обїзду м. Києва сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю марки «Mercedes-benz E280», номерний знак НОМЕР_1, були спричинені механічні пошкодження.

З копії висновку експертного дослідження №8953 від 14 січня 2015 року (а.с.13-26) вбачається, що матеріальна шкода, заподіяна у звязку з пошкодженням цього автомобіля, становить 141023,94 грн.

В матеріалах цивільної справи міститься копія висновку товарознавчого дослідження №АІ 8555АК-03.06/2 від 3 червня 2015 року (а.с.128-139), з якого вбачається, що матеріальна шкода, заподіяна у звязку з пошкодженням автомобіля марки «Mercedes-benz E280», номерний знак НОМЕР_1, становить 34 084,12 грн.

Встановлено, що експертне дослідження було проведено експертом ОСОБА_8, який внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів. Ця обставина підтверджується карткою атестованого судового експерта (а.с.116).

Товарознавче дослідження було проведено головним спеціалістом ТОВ «Гарант-Асістанс» ОСОБА_9 Відомості про те, що він внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів, в матеріалах цивільної справи відсутні. Ця обставина свідчить про те, що товарознавче дослідження було проведено з порушенням ч.2 ст.53 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, місцевий суд зазначав, що копія висновку товарознавчого дослідження №АІ8555 АК-03.06/2 від 3 червня 2015 року є недопустимим доказом, тому в основу рішення суд першої інстанції поклав висновок експертного дослідження №8953 від 14 січня 2015 року.

З копії постанови судді Бориспільського міськрайонного суду від 9 лютого 2015 року (а.с.9) вбачається, що винним у дорожньо-транспортної пригоди є ОСОБА_5, який, керуючи автомобілем «ВАЗ-21140», номерний знак НОМЕР_2, в порушення п.2.3б, п.12.1 ПДР України не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість та допустив зіткнення з автомобілем позивача. На підставі ч.4 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

З копії листа директора департаменту врегулювання збитків ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-12/10796 від 24 липня 2015 року (а.с.71) та копії приєднаної до нього роздруківки (а.с.72) вбачається, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становила 50 000 грн., а розмір франшизи 510 грн. Ці обставини свідчать про те, що податок на додану вартість зі страхового відшкодування становить 9 898 гривень (49490 (49490 : 100% х 20%).

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що у ПАТ «НАСК «Оранта» виник обовязок виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 39592 грн. (50000 510 9898).

25 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернулась до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що протягом 90 днів страховик виплатив позивачу страхове відшкодування. Тому у ПАТ «НАСК «Оранта» додатково виник обовязок сплатити суму інфляції за весь час прострочення в розмірі 4 910,93 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 252,04 грн. Ці обставини підтверджуються письмовими розрахунками (а.с.64, 65).

Отже, загальний розмір страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми становить 44 754,97 грн. (39592 + 4910,93 + 252,04).

З копій заяв на видачу готівки (а.с.85, 86) вбачається, що протягом серпня вересня 2015 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатила ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 36 455,98 грн. (33084,12 + 3371,86). Страховик відмовляється добровільно доплатити позивачу іншу частину страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 298,99 грн. (44754,97 36455,98).

Крім того, встановлено, що розмір матеріальної шкоди заподіяної позивачу значно перевищує розмір страхового відшкодування. Ця обставина свідчить про те, що його не достатньо для того, щоб повністю відшкодувати ОСОБА_6 заподіяну їй матеріальну шкоду.

З огляду на це суд першої інстанції вважав, що у ОСОБА_5 виник обовязок відшкодувати позивачу різницю матеріальної шкоди в розмірі 101 431,94 грн. (141023,94 39592).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 добровільно відшкодував ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 101431,94 грн.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував, що з ОСОБА_5 на користь позивача належить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 101 431,94 грн. та з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 8 298,99 грн., оскільки позовні вимоги повністю доведені і узгоджуються з нормами матеріального права.

З такими висновками місцевого суду погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яке на відповідних правових підставах володіє транспортним засобом або іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого складає підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка повязана з використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів та ін., що складає підвищену небезпеку для осіб, які здійснюють цю діяльність та інших осіб.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому Уповноваженим органом, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Спірні правовідносини є деліктними, оскільки виникли із причинення шкоди та відповідно регулюються Главою 82 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавство при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 01 березня 2013 року №4 суд при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення ст.1192 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Законодавець визначає про відшкодування у деліктних правовідносинах саме матеріальної шкоди, а не вартості відновлюваного ремонту, оскільки ці поняття мають різний юридичний зміст.

Так, відновлюваний ремонт це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого транспортного засобу, а матеріальні збитки це з технічної точки зору вартісне значення реальних витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження транспортного засобу з урахуванням його фізичного зносу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не вирішив питання про передачу винній особі автомашини, у зв`язку із стягненням з неї (на її думку) вартості автомобіля, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, врегульовано ст.30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Зокрема, передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з проведеною відповідно до законодавства експертизою витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Відповідно до цього, законом передбачено два випадки виплати страхового відшкодування коли власник транспортного засобу згоден з визнанням автомобіля фізично знищеним, та коли не згоден з таким визнанням.

Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витрат по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

У випадку виплати особі повної вартості автомобіля, який визнано фізично знищеним, його залишки належить повернути особі, яка відшкодувала шкоду, попередньо обговоривши це питання в судовому засіданні, та зазначивши в резолютивній частині рішення про необхідність передачі запасних частин автомобіля, що не можуть використовуватись, особі, відповідальній за шкоду після повного відшкодування нею збитків, з зазначенням процедури передачі такій особі пошкодженого автомобіля, в тому числі питань пов`язаних з переоформленням права власності, що надавало б можливість повернення пошкодженого майна в примусовому порядку державним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль позивача не було визнано фізично знищеним, відповідач не ставив такого питання перед судом першої інстанції подаючи свої заперечення проти позову (а.с.103-105), і будь-яке експертне заключення з цього приводу в матеріалах справи відсутнє, а отже, і підстави для обговорення в судовому засіданні питання про повернення його залишків відповідачу відсутні.

Крім того, як пояснив у судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник позивача пошкоджений автомобіль не є залишками, він відремонтований та працює, а отже визнавати його фізично знищеним немає підстав.

Про дану обставину, на думку колегії суддів, також, свідчить і прохальна частина апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5, в якій він просить передати йому право власності на автомобіль, а не на його запасні частини, що не можуть використовуватись.

За правилами ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З наведених підстав, судова колегія прийшла до висновку, що заперечення відповідача, в частині задоволених позовних вимог не було доведено жодним належним та допустимим доказом, а тому рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.В.Лівінський

ОСОБА_2