Справа № 620/673/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2017 року Зачепилівський районний суд Харківської області
у складі : головуючого - судді Яценка Є.І.,
при секретарі - Гагаріній С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Зачепилівка Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Зачепилівської РДА Харківської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1
Позивач зазначає, що крім його членів сім»ї в будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка є співмешканцем його сина, та її малолітні діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Починаючи з серпня 2013 року відповідач разом зі своїми дітьми за даною адресою не проживає, постійно змінювала місце проживання, наймаючи будинки у різних людей в с. Абазівка.
Як запевняє ОСОБА_1 реєстрація відповідача ОСОБА_2 та її малолітніх дітей, як проживаючих у його будинку, є суттєвою перешкодою як для здійснення його права володіння, користування та розпорядження будинком як своєю власністю, так і для здійснення його прав як власника будинку на оформлення субсидії по житлово-комунальним послугам.
Позивач вказує, що він не бажає мати відповідача та її дітей, як зареєстрованих мешканців його будинку ні на правах члена його сім"ї, ні як квартиранта, ні як тимчасово проживаючу особу, тому він вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням. Вирішити питання зняття з реєстраційного обліку відповідача в досудовому порядку неможливе по тій причині, що її місце проживання чи перебування невідоме.
Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, просить суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, її було сповіщено про дату судового засідання в газеті «Слобідський Край» № 99 від 14.12.2017 року, але відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не надходило. Тому суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В судовому засіданні представник Органу опіки та піклування Зачепилівської РДА Харківської області Голуб Н.М. заперечила проти позову ОСОБА_1 вказала, що в разі зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 будуть порушені права її малолітніх дітей на житло.
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала, що вона проживає поруч з позивачем, пояснила, що у травні 2013 року в його домоволодінні почала проживати відповідач ОСОБА_2 разом зі своїми неповнолітніми дітьми, так як перебувала у цивільному шлюбі із сином позивача. Але восени 2013 року ОСОБА_2 перестала проживати в будинку позивача, оскільки їй як багатодітній матері сільською радою було виділено інший будинок в їхньому селі. На даний час місцезнаходження відповідача свідку невідоме.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідом позивача, тому добре знає його сім»ю. Свідок вказала, що у 2013 році разом з позивачем стала проживати ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми, але прожила недовго - декілька місяців, оскільки їй було надане інше житло сільською радою. В подальшому ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей, її місцезнаходження на даний час невідоме, малолітні діти Органом опіки та піклування поміщені до Харківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації.
Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2 ст.16 ЦК).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 14.01.2008 року.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачає , що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області № 4083 від 27.10.2017 року ОСОБА_2 з 21.05.2013 року зареєстрована в домоволодінні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, з серпня 2013 року ОСОБА_2 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично не проживають за вищевказаною адресою.
В силу ст.391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою: 4) оголошення фізичної особи померлою.
Зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, і положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення ; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, суд вважає, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих законних прав, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вирішуючи питання щодо можливості зняття з реєстрації малолітніх дітей відповідача, суд виходить з наступного.
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 15.11.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, було позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дітьми позбавленими батьківського піклування є діти, які залишилися без піклування батьків у зв»язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнання батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов»язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов»язки, а також підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки та безпритульні діти.

Обов»язок збереження права дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа на житло, у якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади, прийомну сім»ю чи встановлення над ними опіки чи піклування, закріплений Цивільним та Сімейним кодексами України, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства».

У відповідності до вимог вищевказаних законодавчих актів, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Суд, у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, одночасно має накладати заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляється нотаріальна контора за місцем знаходження майна та житла. Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до їх відповідного влаштування, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке відчуження від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Жиле приміщення, в якому проживали діти, зберігається за ними протягом усього часу їх перебування у відповідних закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім»ї.

Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх осіб регулюється ст.. 29 ЦК України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками. Або з одним із батьків. Зняття з реєстрації не порушує прав неповнолітньої дитини, так як вона фактично проживає за іншою адресою.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов»язана з будь-якими іншими правами особи.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2, яка позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей, не є власником спірного житла, тому за дітьми не може бути закріплене (збережене) житло, на яке у її матері відсутнє право власності.

З приводу клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. А згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи майновий стан позивача, а саме той факт, що він є пенсіонером, відповідно до довідки № 1722 від 27 жовтня 2017 року розмір пенсії складає 1452 грн. на місяць, тому суд вважає за можливе звільнити останнього від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 10,12,13,141,259,263,264,265,280-282 ЦПК України, ст. ст. 15,16,29,383,405,744,748 ЦК України, ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Зачепилівської РДА Харківської області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

Зобов»язати Миколаївську сільську раду Зачепилівського району Харківської області зняти ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1

Звільнити позивача від сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий, суддя Є.І. Яценко