Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3542/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 44 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Трояновської Г.С., Павицької Т.М.,

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Коростенської міської ради про виселення

встановила:

У липні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до суду, в якому просило виселити відповідачів ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Ухвалене по даній справі рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 4/5 частини, що становлять квартири № 1, 2 житлового будинку № 21 по вулиці Жмаченка у місті Коростені належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_6 02 серпня 2006 року.

04.08.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ZRFWGK0000108, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 104555,50 грн, з яких 85800,00 грн на придбання житлового будинку та 18 705,50 на платежі майбутніх років, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 03.08.2025 (а.с. 5-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 04.08.2006 ОСОБА_4 уклав з банком договір іпотеки, передавши в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: 4/5 частини, що становлять квартири № 1, 2 житлового будинку № 21 по вулиці Жмаченка у місті Коростені.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість перед банком.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.06.2009, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 04.08.2006 було звернуто стягнення на предмет іпотеки 4/5 частини будинку загальною площею 65,50 кв.м, житловою площею 50,60 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, 2 шляхом його продажу ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу.

Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09.11.2015, яке також набуло законної сили, ОСОБА_4 був виселений з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, 2. Даним судовим рішенням встановлено, і в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягали доказуванню по даній справі, що договором іпотеки передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії, проте іпотекодержатель такої згоди не надавав.

Листом від 12.05.2016 позивач повідомив відповідачів про необхідність звільнення займаного ними житлового приміщення у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 13-19).

Відмовляючи у задоволенні позову про виселення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартир 1, 2 по вулиці Жмаченка, 21 у місті Коростені, які, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України (а.с. 33-34), вселилися і були зареєстровані у вказаній квартирі відповідно 16.08.2006 та 04.11.2006, суд виходив з того, що оскільки вказана квартира, як предмет іпотеки, була придбана іпотекодателем ОСОБА_4 не за рахунок отриманих за кредитним договором від 04.08.2006 коштів, то відповідно до ч. 2 ст. 109 і ст. 132-2 ЖК України відповідачі, як мешканці вказаної квартири, не можуть бути виселені з неї без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830 цс 15, за змістом ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК України). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК України.

Фактично застосувавши при вирішенні спору зазначену правову позицію, суд не врахував, що положення ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України мають застосовуватися у тому разі, коли підставою для виселення мешканців є прийняття рішення про звернення стягнення на жиле приміщення, як на майно, що було передано в іпотеку в порядку забезпечення виконання кредитних зобовязань, однак за обставинами даної справи, спірне житло було придбано саме за рахунок отриманих кредитних коштів, договір іпотеки містить застереження щодо здійснення певних дій на його виконання іпотекодателем у майбутньому часі, а у спірну квартиру відповідачі вселилися та були в ній зареєстровані вже після передачі майна в іпотеку і при укладанні договору іпотеки мешканцями спірного приміщення вони не являлись.

На порушення п. 14, 16 укладеного ОСОБА_4 договору іпотеки, за адресою квартири АДРЕСА_2, 21 у місті Коростені поселилися та зареєструвалися без згоди банку, отже самоправно ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2, а тому встановлений ч. 2 ст. 109 ЖК України порядок виселення з одночасним наданням іншого постійного житла на них поширюватися не може, оскільки стосуються захисту лише законних прав осіб, що виселяються з іпотечного житла, на яке звернуто стягнення і придбаного не за рахунок кредитних коштів. Окрім того, право проживання відповідачів у спірному житлі є похідним від права власності на нього ОСОБА_4

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо виселення ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_2 з квартири № 1,2 будинку 21 по вулиці Жмаченка у місті Коростені не можна визнати обґрунтованим, оскільки він не узгоджується з фактичними обставинами справи.

За вказаних обставин ухвалене по справі рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового, яким вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_8, ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності виселення ОСОБА_3 із спірного приміщення, оскільки матеріали справи не містять, а представником позивача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 зареєстрована і проживає у спірному приміщенні, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність вказаних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь банку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 964,60 грн з кожної пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області 22 лютого 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про виселення, ухвалити нове рішення про задоволення даних позовних вимог.

Виселити ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7, ОСОБА_2 з квартир № 1, 2 житлового будинку № 21 по вулиці Жмаченка у місті Коростені без надання їм іншого жилого приміщення.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 964,60 грн з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: