АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1717/17 Номер провадження 22-ц/786/1688/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Дорош А.І.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року

по справі за позовом Кредитної спілки "Полтава і полтавці" до ОСОБА_3 про стягнення нарахованих відстоків та інфляційних витрат за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року КС «Полтава і полтавці» звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 84 240 грн. відсотків нарахованих за кредитним договором № 22 від 04 квітня 2013 року та 13 925 грн. інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 04 квітня 2013 року з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 22 про надання останньому кредиту в сумі 25000 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору згідно з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, з нього стягнуто 84 240 грн. заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що вказану заборгованість ОСОБА_3 не погасив, а тому відповідно до положень ст. 625 ЦК України з останнього підлягають стягненню відсотки за час користування чужими коштами та інфляційні витрати за період з 09 квітня 2015 року по 10 лютого 2017 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Полтава і полтавці» 80 880 грн. нарахованих за кредитним договором № 22 від 04 квітня 2013 року та 13 925 грн. інфляційних витрат.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КС «Полтава і полтавці» у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене у справі, не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 квітня 2013 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 25 000 грн. строком на 24 місяці - до 4 квітня 2015 року, а останній взяв на себе зобов'язання сплатити кредит згідно графіку погашення кредиту з процентною ставкою за користування кредитом 0,16% щоденно на залишок основної суми кредиту.

За умовами пункту 1.1. даного Договору кредитодавець зобов'язується відкрити кредитну лінію позичальникові у сумі 25000 грн. та на умовах, встановлених цим договором, позичальник зобовязується повернути основну суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,16 відсотків щоденно на залишок основної суми кредиту, що складає 60% річних.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 стягнуто 84 240 грн. заборгованості за кредитним договором, що утворилася станом на 08 квітня 2015 року.

Сторонами по справі визнано, що вказане судове рішення на час розгляду даної справи ОСОБА_3 виконано не було.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договром банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з ОСОБА_3 підлягають стягненню відсотки та інфляційні витрати за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Проте, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог КС «Полтава і полтавці», суд першої інстанції не з'ясував, чи поширюються пільги, визначені ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на відповідача ОСОБА_3

Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов'язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.

Закон України № 1240-VІІ від 6 травня 2014 року «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.

Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.

Закон України від 15.01.2015 № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню особливий період в Україні, який діяв з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.

Згідно довідки Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку від 04 травня 2017 року (а.с. 31), з 24 квітня 2013 року і станом на момент видачі ОСОБА_3 перебував на військовій службі в Збройних Силах України.

Таким чином, на час особливого періоду, що діяв в Україні в період з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року ОСОБА_3 перебував на військовій службі за контрактом, а від так на нього поширюються пільги, визначені визначені ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином, проценти за кредитним договором № 22 від 04 квітня 2013 року мають бути нараховані за період з 23 травня 2015 року по 10 лютого 2017 року.

Заборгованість ОСОБА_3 за процентами по кредиту за період з 23 травня 2015 року по 10 лютого 2017 року, становить 538 днів *40 грн./день = 21 520 грн.

Відповідно до п. 8 «Відповідальність сторін» кредитного договору №22 від 04 квітня 2013 року при порушенні строків сплати основної суми кредиту та/або процентів, вказаних у Графіку розрахунків більше ніж на три дні - Кредитор подвоює процентну ставку, вказану в п. 1.1. до моменту погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подовження процентної ставки Позичальник порушує строк сплати кредиту та/або процентів, то кредитор потроює проценту ставку, вказаної п. 1.1 до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

Відповідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимога КС «Полтава і полтавці» щодо стягнення з відповідача потроєної процентної ставки, що передбачено п. 9 кредитного договору, фактично є вимогою про стягнення неустойки.

Відповідно до ч. 1. ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

КС «Полтава і полтавці» в ході розгляду справи в суді першої інстанції вимог про стягнення з ОСОБА_3 неустойки не заявляло, а від так суд першої інстанції, стягуючи на користь КС «Полтава і полтавці» потроєну процентну ставку, фактично вийшов за межі позовних вимог.

Ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не звільняє військовослужбовців від сплати інфляційних витрат.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати за 2015 рік у розмірі 25 000*143,3/100 - 25 000 = 10 825 грн., а за 2016 рік 25 000*112,4/100 - 25 000 = 3 100 грн., а всього 13 925 грн.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь КС «Полтава і полтавці» 21 520 грн. відсотків нарахованих за кредитним договором №22 від 04 квітня 2013 року та 13 925 грн. інфляційних витрат.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було ухвалено помилкове рішення, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позовні вимоги КС «Полтава і полтавці» задоволені в межах 37,38%, то з ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 598,19 грн.

При цьому, з КС «Полтава і полтавці» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 664,13 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 травня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Кредитної спілки "Полтава і полтавці" до ОСОБА_3 про стягнення нарахованих відстоків та інфляційних витрат за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Полтава і полтавці" 21 520 грн. відсотків нарахованих за кредитним договором №22 від 04 квітня 2013 року та 13 925 грн. інфляційних витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Полтава і полтавці" судові витрати у розмірі 598,19 грн.

Стягнути з Кредитної спілки "Полтава і полтавці" на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 664,13 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Г.Л. Карпушин

А.І. Дорош

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: О.Ю. Кузнєцова