Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/5943/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/1844/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, визнання права власності на цілий обєкт нерухомості, розподіл земельної ділянки,за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, визнання права власності на цілий обєкт нерухомості, розподіл земельної ділянки,за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про усунення перешкод у праві користування земельним сервітутом і земельною ділянкою та перерозподіл земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, визнання права власності на цілий обєкт нерухомості, розподіл земельної ділянки, який згодом уточнила.

В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить 1/4 частина домоволодіння по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 25.04.2016 року.

Іншими співвласниками є ОСОБА_4 (1/5 частина) і ОСОБА_5 (11/20 частин).

У її користуванні перебувають наступні будівлі: кімната 1-6 житлової прибудови «А2» площею 12,0 кв.м., в житловому будинку «А» кімната 1-5 площею 13,5 кв.м, кімната 1-4 площею 7,1 кв.м., кімната 1-9 сіней «а2» площею 4,9 кв.м, кімната 1-13 площею 6,8 кв.м., кімната 1-14 площею 13,5 кв. м. сіней «а6», навіси «Ф,Н,М», літня кухня «Ц», вбиральня душ «З1», сарай «З», гараж «Є», оглядова яма в гаражі «Є», підвал в гаражі «Є», ворота № 13, паркан № 12, паркан № 8, замощення ІV, що розташовані на земельній ділянці площею 0,0444га, яка виділена на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10. 2008 року, та використовується нею та членами її сімї.

На теперішній час виникла необхідність виділити належну їй частку в окреме домоволодіння, проте згоди між нею та іншими співвласниками домоволодіння щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто.

Враховуючи вищенаведене просила суд припинити право спільної часткової власності між нею та іншими співвласниками; виділити в натурі належну їй частку житлового будинку, і визнати за нею право власності на ціле домоволодіння, здійснити розподіл земельної ділянки відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2008 року, згідно якого розмір земельної ділянки, виділеної їй складає 0,0444га.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про припинення права спільної часткової власності, виділ частки в натурі, визнання права власності на цілий обєкт нерухомості, розподіл земельної ділянки, який вона уточнила.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі - продажу від 01.06.1990 року та договору дарування від 17.05.2002 року належить право власності на 1/5 частку у домоволодінні по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську.

У її фактичному користуванні перебувають наступні житлові та господарські будівлі: в житловому будинку «А» кімната 2-3 площею 10, 9 кв.м., кімната 2-1-2 площею 10,3 кв. , в житловій прибудові «А2» кімната 2-6 площею 6,9 кв.м., в сінях «а5» кімната 2-7 площею 9,2 кв.м., в сінях «а3» кімната 2-10 площею 8,8 кв.м., в сінях «а4» кімната 2-12 площею 3,3 кв.м., кімната 2-11 площею 4,4 кв.м., літня кухня «Я», гараж «Л», вбиральня душ «В», паркан № 11, паркан № 10, ворота № 4, підвал під гаражем «Л», замощення ІІ, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0212га, яка виділена їй на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21. 10. 2008 року, та використовується нею та членами її сімї.

На теперішній час виникла необхідність виділити належну їй частку в окреме домоволодіння, проте згоди між нею та іншими співвласниками домоволодіння щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто.

Враховуючи вищенаведене просила суд припинити право спільної часткової власності між нею та іншими співвласниками, виділити в натурі належну їй частку житлового будинку, і визнати за нею право власності на ціле домоволодіння, здійснити розподіл земельної ділянки відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21. 10. 2008 року, згідно якого розмір земельної ділянки, виділеної їй, складає 0,0212га.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи КПТІ Бердянської міської ради, Реєстраційна служба Бердянського МУЮ про усунення перешкод у праві користування земельним сервітутом і земельною ділянкою та перерозподіл земельної ділянки, який згодом уточнила.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності належить 11/20 часток у домоволодінні по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську.

У її фактичному користуванні перебувають наступні будівлі та господарські споруди: житловий будинок «Б» з ганком та козирком, який складається з коридору № 1 площею 4,5 кв.м., санвузла № 2 площею 3,1 кв.м., кімнат № 3 площею 11,4 кв.м., кімнати № 4 площею 10,6 кв.м., кімнати № 5 площею 16,2 кв.м., кухні площею 14,9 кв.м., гаражу, підвалу під «б», мансарди «Мс» , яка складається з приміщення площею 16,2 кв.м. і приміщення № 2 площею 24,2 кв.м., котельна «Т», басейн «Е», душ «Д», вбиральня «Ж», вигрібна яма «Ю», вигрібна яма л-14, водопровід «и», ворота № 2, паркан № 9, паркан № 5, замощення І, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0283га, яка виділена їй на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2008 року та використовується нею та членами її сімї.

Зазначала, що відповідачі грубо порушили її права користування виділеної їй земельної ділянки.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.01.2013 року було встановлено безоплатний земельний сервітут на право користування земельною ділянкою площею 29,6 кв.м. для прокладання водопроводу з вул. Сєрова до належного їй житлового будинку через земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ОСОБА_6, а тепер її користувач ОСОБА_3 і, яка частину цієї земельної ділянки використовує під город і побудувала на території земельного сервітуту цегляну вбиральню - душ «З1».

Крім того, після розподілу земельної ділянки у 2008 році ОСОБА_3 побудувала у порушення будівельно-технічних норм сарай «З» на відстані 0,6 метрів від межі її земельної ділянки, що підтверджено висновком будівельної технічної експертизи.

В свою чергу, ОСОБА_4 після постановлення рішення суду про розподіл земельної ділянки у 2008 році самовільно зайняла частину наданої їй земельної ділянки, побудувала і встановила бетонний паркан № 11 площею 36,6 кв.м на відстані від 0,2 м до 0,15 м від межі земельної ділянки між їх частинами домоволодіння, що позбавляє її безперешкодно обслуговувати стіну належного їй житлового будинку.

Враховуючи вищенаведене просила суд зобовязати ОСОБА_3 знести цегляну вбиральню душ «З1», розташовану у межах наданого їй безоплатного сервітуту на земельній ділянці площею 29,6 кв.м., знести сарай «З», розташований у домоволодінні по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську; зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0283 га, наданою на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2008 року шляхом знесення бетонного паркану № 11 загальною площею 36,6 кв.м., встановленого між їх частинами домоволодіння; здійснити перерозподіл земельної ділянки, шляхом переносу точки № 1 на відстань 70 см, точки № 2 на відстань 10 см вліво вглибину земельної ділянки, наданої у користування ОСОБА_3 з переносом паркану № 8 на нову межу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 знести цегляну вбиральню душ «З1», розташовану у межах наданого ОСОБА_5 безоплатного сервітуту на земельній ділянці площею 29,6 кв.м., та знести сарай «З», розташований у домоволодінні по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську.

Зобовязано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,0283га, наданою на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10. 2008 року шляхом знесення бетонного паркану № 11 загальною площею 36,6 кв.м., встановленого між частинами домоволодіння, належних ОСОБА_4 та ОСОБА_5, розташованих по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську.

Здійснено перерозподіл земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську, встановлений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.10.2008 року, збільшити ОСОБА_5 земельну ділянку на 0,00094 га (9, 4 кв.м), яка буде складати 0,0294га шляхом переносу точки № 1 на відстань 70 см, точки № 2 на відстань 10 см вліво вглибину земельної ділянки, наданої у користування ОСОБА_3 з переносом паркану № 8 на нову межу.

Залишено ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,04346га.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким їх позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що сторони по справі є співвласниками домоволодіння по вул. Рєпіна /Сєрова, 14/2 в м. Бердянську.

Позивач ОСОБА_3 має у власності 1/4 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25. 04. 2016 року, раніше власником вказаної частки домоволодіння був ОСОБА_6, померлий 11 жовтня 2014 року.

11/20 частин цього ж домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20. 04. 1989 року, виданого міським відділом комунального господарства.

1/5 частина цього жилого будинку належить на праві власності ОСОБА_4 підставі договору купівлі - продажу від 01. 06. 1990 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою реєстр № 1-3978, та договору дарування від 17. 05. 2002 року, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою реєстр № 3-1025.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21 жовтня 2008 року за позовом ОСОБА_6 визначено порядок користування земельною ділянкою, яка розташована під домоволодінням відповідно до висновку ДП «Бердянськземресурс» від 22. 08. 2003 року.

При цьому ОСОБА_6 виділено в користування земельну ділянку 0,0444 га, залишено у користуванні ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0283 га, залишено у користуванні ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0212 га, вказаний порядок було визначено з урахуванням фактичного землекористування.

ОСОБА_5 просить здійснити перерозподіл земельної ділянки у звязку з тим, що інші співвласники бажають виділити свої частки у цілі окремі домоволодіння.

Вказує, що поділі земельної ділянки за рішенням суду у 2008 році не було враховано, що належна їй на праві власності вигрібна яма «Ю» фактично перебуває на території ділянки, якою користується ОСОБА_3, проте поки ОСОБА_3 не просила виділення у ціле окреме домоволодіння її цей порядок користування спільною частковою власністю влаштовував.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 22.01.2013 року встановлено безоплатний земельний сервітут на право користування земельною ділянкою площею 29,6 кв. м. для прокладання водопроводу з вул. Сєрова до житлового будинку «Б», що належить ОСОБА_5, через земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_6

Сторонами не заперечується, що на території сервітуту без узгодження з ОСОБА_5 ОСОБА_3 побудувала вбиральню душ «З1».

Згідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Частина 1 ст. 358 ЦК України встановлює, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

ОСОБА_5 вказує на той факт, що своєї згоди на будівництво ОСОБА_3 вбиральні душу «З1» не надавала, і у разі виділення ОСОБА_3 у ціле окреме домоволодіння і здійснення нею належного їй права на приватизацію земельної ділянки належна їй вигрібна яма «Ю» буде розташована на території чужої власності.

Крім того, після визначення порядку користування земельною ділянкою ОСОБА_3 у 2009 році побудувала сарай «З», який розташований на відстані 0,6 м від межі земельної ділянки ОСОБА_5, з порушенням будівельно технічних норм, що підтверджено висновком судової будівельно земельно технічної експертизи № 202/192 від 17. 03. 2016 року.

Розташування належного ОСОБА_4 бетонного паркану № 11 на самовільно зайнятій нею земельної ділянки, що виділена ОСОБА_5, також підтверджено висновком судової експертизи.

Отже суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги ОСОБА_5 щодо перерозподілу земельної ділянки заслуговують на увагу, оскільки при подальшому виділу співвласників у окремі домоволодіння, а така технічна можливість визначена судовим експертом, буде змінена форма власності нерухомого майна сторін, і порядок користування земельною ділянкою, визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду від 21. 10. 2008 року, буде порушувати права ОСОБА_5 на вільне володіння своєю власністю.

Суд вірно визначив, що кожний із співвласників має право на виділ своєї частки згідно до ст. 364 ЦК України, згідно до ч. 3 у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

З огляду наведеного суд дійшов до вірного висновку , що виділ часток ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до вирішення питання про відновлення прав на користування своїм майном ОСОБА_8 є передчасним, а отже у задоволенні їх позовних вимог відмовив на законних підставах. , не дивлячись на те, що висновки судової будівельно земельно технічної експертизи по виділу їх часток є позитивними, оскільки після вирішення спірних питань вони не позбавлені права на виділ своїх часток на підставі проведеного експертом висновку.

Разом з цим суд правильно вважав за неможливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стосовно здійснення розподілу земельної ділянки відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 21.10.2008 року на підставі того, що це питання повторному вирішенню не підлягає.

Висновком додаткової земельно технічної судової експертизи від 12.09.2016 року № 204 визначений розмір земельної ділянки, яка підлягає перерозподілу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Отже суд ґрунтовно здійснив такий перерозподіл шляхом переносу точки № 1 на відстань 70 см, точки № 2 на відстань 10 см вліво вглибину земельної ділянки, наданої у користування ОСОБА_3 з переносом паркану № 8 на нову межу, при цьому земельна ділянка ОСОБА_5 збільшується на 0,00094 га і буде складати 0,02924 га, а земельна ділянка ОСОБА_3 зменшиться на 0,00094 га і складатиме 0,04346 га.

Судова колегія вважає, що суд надав належну правову оцінку запереченням ОСОБА_9 С. і ОСОБА_4 стосовно того, що порушення прав ОСОБА_5 на користування своєю власністю є незначним і не може бути підставою для знесення побудованих вже господарських споруд і огорожі.

Згідно до ч. 2, п. а, б. ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Враховуючи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не бажають переносити свої господарські побудови та паркан на відстань, яка буде відповідати будівельним нормам та не буде порушувати права ОСОБА_5 на безперешкодне користування, обслуговування належного на праві власності нерухомого майна, вбиральня душ «З1» і сарай «З», що належать ОСОБА_3, бетонний паркан № 1 ОСОБА_10 підлягають знесенню, а самовільно зайнята земельна ділянка підлягає поверненню.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не надали суду жодного доказу, який спростовує позовні вимоги ОСОБА_5 і доводить відсутність порушення її прав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: