Справа № 219/2020/17
Провадження №
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 червня 2017 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Давидовської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом Комунального підприємства «Бахмут-вода»

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

встановив:

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2017 року у справі №219/12551/16-ц скасовано судовий наказ від 28 грудня 2016 року, виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області за заявою КП «Бвхмут-вода» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1195,75грн.

Надалі позивач - Комунальне підприємство «Бахмут-вода» (далі - КП «Бахмут-вода»), 09 березня 2017 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2С.) про стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 1195,75 грн., посилаючись на те, що КП «Бахмут-вода», відповідно до вимог діючого законодавства регулярно надавало послуги відповідачу з постачання питною водою (приймання стічних вод) та проводило нарахування за спожиті послуги відповідно затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів.Проте відповідач вказані зобовязання виконував не у повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року в сумі 1195,75грн., яку просить суд стягнути з відповідача на користь КП «Бахмут-вода» разом з понесеними витратами зі сплати судового збору в розмірі 1600 грн.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували з посиланням на ті обставини, що письмового договору між сторонами укладено не було, тому, на їх думку, не існує обовязку щодо сплати за послуги перед позивачем. Стверджували, що у 2008 році ОСОБА_2 зверталась до КП «Бахмут-вода» із заявою щодо проведення чергової планової повірки належного їй лічильника холодної води за рахунок виконавця, проте їй було у порушення вимог законодавства безпідставно відмовлено у здійсненні цих дій з посилання на те, що періодична повірка та ремонт квартирних засобів обліку холодної води здійснюється за рахунок споживача, оскільки ці витрати не були включені до складу тарифу та підприємство не зобовязане виконувати ці роботи безкоштовно. Тому наголошують на тому, що заборгованості перед позивачем у ОСОБА_2 не існує, оскільки оплат за послуги повинна проводитись на підстав показань лічильника.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Додатково пояснив, що, на думку підприємства позивача, заперечення відповідача є безпідставними, оскільки вартість повірки лічильника не була включена до складу тарифу з житлово-комунальних послуг і повинна сплачуватись позивачем як власником приладу обліку. Крім того посилався на вимоги Національної комісії, що здійснює державне рулюванні у сфері комунальних послуг (розпорядження від 04 жовтня 2013 року №122), якими заборонено субсидіювання інших, крім ліцензованих, видів діяльності за рахунок господарської діяльності, що належить до сфери природних монополій (ремонт та технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування (послуги з ремонту та повірки приладів обліку води).

Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що відповідач є основним квартиронаймачем та проживає у квартирі за адресою: м.Бахмут, вул. Леваневського, 14/78, за якою КП «Бахмут-вода» надає з січня 2008 року (за виключенням періоду з січня 2011 року по червень 2012 року) здійснюється надання послуг з водопостачання (водовідведення), відкритий особовий рахунок на ім'я відповідача № 33415, а відповідач споживає ці послуги, що сторонами по суті не заперечувалось (а.с.7).

У зазначеній квартирі 28 липня 2005 року Артемівський управлінням водопровідно-каналізаційного господарства КП «Донецькоблводоканал» був прийнятий до експлуатації прилад обліку СВК-1,5 заводський номер 467681. У подальшому у звязку із закінченням строку держповірки водоміру, засіб обліку оглянуто контролером КП «Бахму-Вода» та надано для сплати квитанції на його обстеження, опломбування та повірку. У подальшому оскільки ОСОБА_2 відмовилась сплачувати на користь КП «Бахмут-вода» вартість зазначених послуг з повірки лічильника, він був знятий з обліку 08 січня 2008 року КП «Бахмут-вода» у звязку з не проведенням повірки у встановлений законом строк і переведено ОСОБА_2 на розрахунок за нормами споживання. Зазначене сторонами по суті не заперечувалось.

У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року за особовим рахунком № 33415 обліковується заборгованість за спожиті послуги в сумі 1195,75грн. Розрахунок здійснено на основі тарифів, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює державне рулюванні у сфері комунальних послуг (далі НКРКП) від 04 квітня 2014 року №262, від 04 червня 2015 року №1718, від 10 грудня 2015 року №2947, від 21 липня 2016 року №1285 та рішеннями виконавчого комітету Артемівської міської ради від 16 грудня 2012 року №440 та від 16 грудня 2015 року №287, якими затверджено норми водопостачання та водовідведення (а.с.74-85).

Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов'язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п.5 ч.2 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 споживач зобов'язаний вчасно, у встановлений строк оплачувати отримані послуги (п. 30).

З огляду на вказані положення законодавства споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг (постанови Верховного Суду України, від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року по справі №3-184гс14). Зазначеним спростовуються заперечення відповідача в цій частині.

Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.

Правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні визначає Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11 лютого 1998 року №113/98-ВР, який регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань. Згідно зі статтею 21 цього Закону до видів державного метрологічного контролю і нагляду належить, зокрема, і повірка засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до частини другої статті 28 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є субєктами підприємницької діяльності, власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, повязані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, який набрав чинності з 01 січня 2005 року, виконавець суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. У разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»)

З метою забезпечення єдиного для всіх регіонів підходу до формування тарифів у сфері житлово-комунальних послуг постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Порядок).

Згідно з пунктом 24 цього Порядку (у редакції, чинній до 24 жовтня 2014 року до дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 532) витрати з проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, визначаються відповідно до укладених договорів між виконавцем та субпідрядником, який виконує зазначені послуги, у розрахунку на один квартирний засіб обліку води та теплової енергії і нараховуються щомісяця споживачеві у складі послуги залежно від кількості таких засобів обліку шляхом додавання плати за проведення їх періодичної повірки, обслуговування і ремонту, у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, до загальної вартості послуг.

Розмір плати за проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт одного засобу обліку води та теплової енергії, у тому числі його демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, визначається згідно з кошторисом, затверджується (погоджується) органами місцевого самоврядування і розподіляється за місяцями міжповірочного інтервалу, що встановлюється Держспоживстандартом для відповідного засобу обліку води та теплової енергії.

Аналогічні положення про включення до складу житлово-комунальних послуг, які надаються споживачеві, послуг з періодичної повірки, обслуговування і ремонту приладів обліку (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) містяться й у Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (Типовому), який є додатком до затвердженого Порядку.

Отже, у спірний період (до 24 жовтня 2014 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки повинне було здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, повинні були включатися у тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і сплачуватися споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Пунктами 9, 30, 32 Правил передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обовязків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обовязком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

10 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1198-VII, яким внесено зміни до статті 19 Закону № 1875-IV (які набрали чинності 26 квітня 2014 року) та визначено, що виконавцем послуг: з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води є теплопостачальна організація; з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення субєкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

У звязку із зазначеними змінами НКРКП, визначеним виконавцям послуг з централізованого постачання гарячої води, що надається населенню, були встановлені тарифи, у структуру яких включено витрати на періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води.

До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10 квітня 2014 року № 1198-VIII, який набрав чинності 26 квітня 2014 року) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону № 1875-IV було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг.

Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду України, які викладено у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-60цс15.

Як убачається з матерів справи та пояснень сторін, КП «Бахмут-вода», статут якого затверджений рішенням Артемівської міської ради 28 листопада 2007 року, зареєстроване як юридична особа 05 грудня 2007 року, здійснює ліцензовану діяльність з надання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення. Зокрема, у 2008 році, 2014-2016 роках підприємство здійснювало послуги з повірки лічильників, тобто КП «Бахмут-вода» є виконавцем зазначених послуг на території м. Бахмут Донецької області. Зазначене вбачається зі змісту рішень виконавчого комітету місцевої ради і доказів визначення органами місцевого самоврядування іншого виконавця житво-комунальних послуг до матеріалів справи не надано.

Підсумовуючи наведене необхідно зазначити, що КП «Бахмут-вода», як виконавець послуг у спірний період, не мало законних підстав для відмови ОСОБА_2 у повірці лічильника за рахунок підприємства, що призвело до необґрунтованого переведення споживачки на тарифи за нормами споживання.

З огляду на вкладене, суд визнає доведеним той факт, що у період спірний період (у 2008 році та з 2014 року по 2016 рік) КП «Бахмут-вода» не мало і не має підстав для відмови у понесенні витрат на повірку засобів обліку води. Зокрема, у 2008 році послугу з періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії, у тому числі їх демонтажу, транспортування та монтажу після повірки не було включено до складу тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Необґрунтована відмова у проведенні повірки лічильника за кошти виконавця послуг (КП «Бахмут-вода) призводить до невизначеності між сторонами.

Суд погоджується з позицією позивача, що результати вимірювань засобів вимірювальної техніки у сфері поширення державного метрологічного нагляду можна використовувати протягом дії його свідоцтва про повірку або відбитка повір очного тавра та є неприпустимим (незаконним) використання результатів вимірювань за спожиту воду з використанням неповірених засобів вимірювальної техніки. Проте, законом визначена можливість застосування середньомісячних показників за лічильником при розрахунку вартості спожитої послуги у випадку його тимчасової несправності (невідповідності).

Ураховуючи монопольний статус КП «Бахмут-вода» на надання житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, права ОСОБА_2, як споживача цих послуг, підлягають особливому захисту за умови неналежної якості закону, який у спірний період вочевидь не відповідав критеріям доступності, чіткості і передбачуваності.

За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість заявленої до стягнення суми позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за постачання заборгованості за послуги з водопостачання (водовідведення) за період з 01 вересня 2014 року по 30 листопада 2016 року в сумі 1195,75грн. задоволенню не підлягають.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 60, 88, 209, 213, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Бахмут-вода» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В.Давидовська