Справа № 229/153/17
Провадження №2/229/343/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей,

третя особа : орган опіки та піклування Дружківської міської ради

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути аліменти з відповідачів на користь малолітніх дітей у розмірі 16 усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше , ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтовує вимоги таким. 20.04.2012року її син ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3. В цьому шлюбі народилися її онуки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Всі вони мешкали однією сім'єю у її квартирі за адресою АДРЕСА_1. Вона допомагала доглядати та утримувати онуків. Через деякий час після народження молодшої дитини, син та невістка припинили сумісне проживання. Невістка залишила дітей з нею та сином і виїхала з міста. До дітей вона не приїздить, не телефонує, не цікавиться їх життям та здоров'ям , не приймає ніякої участі в їх утриманні. Син деякий час мешкав з ними, але він вживав алкогольні напої, не працював, участі у догляді за дітьми майже не приймав. Потім знайшов собі іншу дівчину і перебрався жити до неї, онуки залишилися з нею.

На теперішній час син разом зі співмешканкою ОСОБА_6 проживає в її квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Інколи відповідач забирає до себе старшого сина, донькою взагалі не цікавиться. Дітям дуже не вистачає батьківської любові, тому ОСОБА_4 охоче йде до свого батька. Але між сином та його співмешканкою часто виникають сварки. Все це відбувається у присутності дитини , негативно впливає на психіку онука.

Зараз відповідач ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Він отримує державну допомогу на дітей, але ці гроші витрачає на свої потреби. Він, як і раніше вживає алкогольні напої. У стані алкогольного сп'яніння поводиться дуже агресивно. На прохання змінити своє ставлення до дітей чула лише образи та погрози. Їй доводиться самостійно виховувати та утримувати двох малолітніх онуків. При цьому ОСОБА_5 є інвалідом, потребує коштовного медичного лікування, забезпечити яке вона не має можливості.

Вважає, що батьки свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками. Відповідачі ніяким чином не піклуються про своїх дітей, не проявляють зацікавленості у їх подальшій долі, не цікавляться станом їх здоров'я , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей. Не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; батьки не спілкуються зі своїми дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Своїм ставленням до виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 створили умови, які шкодять інтересам дітей.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Також пояснила, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства 2 групи і перебуває на обліку у психіатра. Після народження ОСОБА_5, її забрали батьки в село, оскільки були проблеми зі здоров'ям ОСОБА_3. Сергій мешкає з іншою жінкою, але шлюб з ОСОБА_3 не розірваний. Онук ОСОБА_4 живе з батьком, але до садочку не ходить, не має ніякого розвитку. Онучка ОСОБА_5 постійно живе з нею. Дитина має інвалідність, потребує обстеження. Часто хворіє. Батько отримує кошти на ОСОБА_5, але їм не дає. Вона повністю утримує дитину. ОСОБА_2 не бажає забирати до себе ОСОБА_5 через її інвалідність.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що син ОСОБА_4 постійно проживає з ним, а донька ОСОБА_5 проживає з позивачкою, оскільки остання не дає йому доньку. Вважає, що свої батьківські обов'язку відносно сина він виконує в повному обсязі. Мати дітей ОСОБА_3 проживає зі своєю матір'ю в с.Іверське, Олександрівського району. Вона є інвалідом з дитинства. У вересні 2016року вона втратила зір і потребує операції. Він працює у приватної особи, отримує заробітну плату близько 4800грн. У нього створилася інша сім'я з 2015року. Фактично він мешкає по АДРЕСА_3. , а зареєстрований по АДРЕСА_4, в будинку його дружини ОСОБА_3.

В судове засідання 01 червня 2017року відповідачі ОСОБА_2 не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник органу опіки та піклування також в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Висновок органу опіки та піклування підтримує. (а.с.63).

Суд дослідивши докази по справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою».

Згідно ст.. 111 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків».

1 лютого 1990 року Україна підписала, а 27 лютого 1991 року ратифікувала Конвенцію Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 20.04.2012року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.8,9).

Мати дітей ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства 2 групи, перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду в м.Дружківці , отримує пенсію по інвалідності в сумі 1277грн. (а.с.67).

В судовому засіданні позивач пояснила, що через стан здоров'я ОСОБА_3 забрали до себе її батьки і вона проживає в с.Іверське, Олександрівського району.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що у вересні 2016року ОСОБА_3 втратила зір.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватися про дитину та наявність вини батьків, що належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав.

Судом не встановлено винної поведінки відповідача ОСОБА_3 , свідомого нехтування нею своїх батьківських обовязків .

На думку суду такі обставини не свідчать про ухилення матері ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків. Такі обставини свідчать, що ОСОБА_3 через свій стан здоров'я не має можливості виконувати свої батьківські обов'язки. А тому відсутні підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично створив іншу сім'ю, мешкає за адресою АДРЕСА_5 разом зі співмешканкою ОСОБА_6 , її дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4. Разом з ними мешкає і син відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Умови проживання задовільні, але квартира потребує прибирання. У наявності необхідні меблі та побутова техніка. Сім'я забезпечена постільною білизною, посудом, засобам індивідуальної гігієни тощо. Діти мають необхідний мінімум сезонного одягу та взуття. Є спальні місця, місця для ігор. Придбані дитячі візочки. Потреби у їжі задовольняються не в повній мірі. Сім'я постійно отримує гуманітарну допомогу (продуктові набори) від ЦСССДМ , що підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.01.2017року, який затверджений В.о. начальником Служби у справах дітей (а.с.45).

Згідно інформації дошкільного навчального закладу ясла - садок «Теремок» ОСОБА_4 мешкає за адресою АДРЕСА_6 разом з батьком ОСОБА_13, співмешканкою та їх дитиною. ОСОБА_4 відвідує ДНЗ з 12 вересня 2016року. З 19 вересня перестав відвідувати без причини, загальний термін відвідування - місяць і тиждень. (а.с.54).

Але на думку суду ні Акт обстеження умов проживання від 06.01.2017року, ні інформація дошкільного навчального закладу не містить відомостей щодо умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що сім'я перебуває на обліку в центрі з 2015року. Бабуся мешкала з онуками і сама їх утримувала. У позивачки з сином ОСОБА_2 дуже складні відносини і полагодити їх неможливо. Відповідач ОСОБА_2 застосовує до своєї матері фізичну силу, зо що притягався до адмінвідповідальності. Також він вживає алкогольні напої. Коли співмешканка ОСОБА_6 була в пологовому будинку, ОСОБА_2 був дома з дітьми, вживав алкоголь, надійшов сигнал від сусідів до поліції. Після чого дітей забрала до себе позивачка. На її думку, ОСОБА_4 в сім'ї батька не комфортно.

Аналізуючи пояснення свідка, суд приходить до висновку, шо пояснення не містять свідчень про ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4. Свідок свідчить про наявність конфлікту між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, про вживання відповідачем алкоголю. Свідок також висловив свою суб'єктивну думку, що дитині не комфортно в сім'ї батька. Однак, дій, які б свідчили про ухилення батька від виконання своїх обов'язків відносно сина ОСОБА_4 , свідок не зазначив.

Доказів, які б підтверджували факт страждання відповідачем хронічним алкоголізмом, суду не надано.

На підтвердження доказів щодо ухилення батьківських обов'язків ОСОБА_2 позивач надає копії постанови Дружківського міського суду від 07 лютого 2017року. (а.с.48). Згідно цієї постанови ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді громадських робіт строком на 40 годин за вчинення правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП , оскільки скоїв насилля в сім'ї психологічного характеру: висловлювався нецензурною лайкою на адресу матері.

Суд не приймає до уваги цей доказ, оскільки постанова прийнята судом вже після звернення позивача до суду. Постанова свідчить, на думку суду про наявність конфлікту між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , і не свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 05.04.2017року в інтересах малолітніх ОСОБА_4, 2012року народження , та ОСОБА_5, 2014року народження, орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5. (а.с.55-56).

Однак суд вважає, що такий висновок не відповідає фактичним обставинам. Орган опіки зазначає, що мати зі своїми дітьми не проживає і не спілкується, ніякої участі у їх вихованні та утриманні не бере, не цікавиться розвитком та станом здоров'я дітей. Теперішнє місце перебування жінки не відоме. Однак в судовому засіданні позивач пояснила, що після народження доньки ОСОБА_5, стан здоров'я матері погіршився і її батьки забрали до себе. Відповідач також підтвердив, що мати дітей проживає зі своїми батьками в с.Іверське, більш того вона втратила зір. Тобто орган опіки взагалі не з'ясував причини невиконання батьківських обов'язків з боку матері, зазначивши, що місце перебування жінки невідоме. Також висновок містить відомості, що син ОСОБА_4 проживає з бабусею, в той час, як в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 проживає з батьком, і лише в деяких випадках відвідує бабусю, проживає в неї деякий час. Суд вважає, що висновок є недостатньо обґрунтований і не містить в собі переконливих аргументів, які б вказували на те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновку органу опіки та піклування інтересам дитини та щодо безпідставності позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5, та ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення.

Позивачем не надано жодних беззаперечних доказів ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання батьківських обовязків відносно сина ОСОБА_4 і такі обставини судом не встановлені, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 є недоцільним та таким, що не буде відповідати інтересам дитини, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Проте вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_5, суд вважає, підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає з дня її народження разом з бабусею ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1. Цей факт сторонами у справі визнається.

Згідно акту обстеження від 06.01.2017року (а.с.46) умови проживання задовільні. У приміщенні чисто, у наявності необхідні меблі та побутова техніка. Дівчинка має необхідний мінімум сезонного одягу та взуття, для неї обладнане спальне місце, є місце для ігор.

Відповідач ОСОБА_2 визнав факт того, що його донька постійно проживає з бабусею, обґрунтувавши це тим, що бабуся не дає йому доньку для проживання з ним. Однак доказів, які б свідчили, що позивачка перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною, вихованні дитини, ОСОБА_2 суду не надав.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 є інвалідом з дитинства, потребує обстеження, лікування, (а.с.6-7,44) її лікуванням займається бабуся ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дружківської міської ради і отримує державну соціальну допомогу на дитину -інваліда до 18 років з надбавкою на догляд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1405грн. (а.с.43).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отриману допомогу на дитину інваліда лише частково надає ОСОБА_1, яка фактично доглядає та утримує онучку -інваліда. Цей факт підтверджений в судовому засіданні поясненнями сторін. Позивачка пояснила, що батько ОСОБА_5 давав їй кошти лише двічі: перед новим 2016роком в сумі 900грн і навесні дав 300грн. Відповідач визнав, що кошти збирає на ремонт квартири, в якій проживає з сім'єю, та на придбання меблів.

Доводи позивача, що відповідач не піклується про доньку, не цікавиться її станом здоров'я, не піклується про її фізичний , духовний розвиток, не забезпечує її харчуванням, лікуванням, відповідачем не спростовані.

Суд дійшов висновку, що батько ОСОБА_2 умисно не виконує обов'язки батька по вихованню та розвитку малолітньої доньки ОСОБА_5. Тому згідно ст. 164 Сімейного кодексу України в інтересах малолітньої ОСОБА_5, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно доньки.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 188 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язків по утриманню дитини. У зв'язку з цим аліменти підлягають стягненню з відповідачів в розмірі 1/6 частини доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, стан здоров'я і матеріальне становище доньки ОСОБА_5, матеріальне становище відповідача, який з його слів працює і отримує заробітну плату 4800грн, те, що у нього на утриманні є син ОСОБА_4.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягають стягненню судові витрати по судовому збору в сумі 640грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,223, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис про її народження №333, зроблений 01 серпня 2014року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Дружківка, Донецької області, аліменти на користь малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною, починаючи з 17 січня 2017р.

Рішення у частині стягнення аліментів за один місяць надати негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2, НОМЕР_1, на користь Державного бюджету судовий збір у сумі 640(шістсот сорок) грн.

Копію рішення направити до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області.

В задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4, і стягнення аліментів на утримання сина відмовити.

В задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 і стягнення аліментів на їх утримання відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова