Справа № 126/3051/16-ц Провадження № 22-ц/772/1474/2017Головуючий в суді першої інстанції Рудь О. Г.
Категорія 39Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та його скасування, -

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що нею та її чоловіком ОСОБА_5 29.07.2014 року були складені заповіти на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Оскільки позивач є самотньою та особою похилого віку, довірившись відповідачам у справі, які пообіцяли їй догляд та утримання, 10 червня 2015 року підписала у приватного нотаріуса заяву про відмову від обов'язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_5 Проте відповідачі свого обов'язку щодо утримання не виконували, в зв'язку з чим позивач скасувала свій заповіт на ім'я відповідачів. Вважаючи, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 скористалися її безпорадним станом, заява про відмову від обов'язкової частки в спадщині підписана нею на вкрай невигідних умовах та в зв'язку з пропуском строку на відкликання заяви, просила визнати недійсною та скасувати заяву про відмову від прийняття спадщини від 10.06.2015 року після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для проведення розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 13 листопада 1954 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 13.11.1954 року.

Згідно із свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 20.02.2001 року, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 належав на праві власності в цілому житловий будинок по АДРЕСА_1 в рівних частках (а.с. 13).

06 березня 2001 року ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_6 подарували ОСОБА_5, належні їм 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Шийко В.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 530, витягом з реєстру права власності на нерухоме майно від 10.11.2009 року (а.с. 11,12).

В ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помела.

29 липня 2014 року ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_5 було складено заповіти на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які були посвідчені приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І., зареєстровані в реєстрі за № 957 та № 958, згідно з якими заповіли все належне їм на праві власності майно по ? частці кожному із спадкоємців (а.с. 14, 42).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.12.2014 року (а.с. 40).

Після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці за заповітом ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 29, 32).

10 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 (а.с. 35).

В подальшому ОСОБА_2 звернулася із заявою про скасування свого заповіту, який був скасований 09.11.2016 року згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 20).

Згідно з витягом з погосподарської книги №3 Війтівської сільської ради на 2011-2016 роки в домогосподарстві по АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 (а.с. 66).

За змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

В частині 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 20 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Оскільки відмова від обов'язкової частки в спадщині є одностороннім волевиявленням особи і не кореспондується з правами і обов'язками інших осіб, норми ст. 230 ЦК України не можуть поширюватися на ці правовідносини.

За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 3 ст.10 та ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не було доведено, що оскаржувана відмова від отримання обов'язкової частки у спадщині 10 червня 2015 року була подана під впливом тяжких обставин, викликаних смертю чоловіка годувальника.

Оскаржувана заява була подана 10 червня 2015 року, тобто через значний проміжок часу після смерті чоловіка, така заява була добровільною і її зміст свідчить, що у позивачки не могло бути будь-яких сумнівів у правових наслідках, які заява за собою тягнула.

Заява про відмову від обов'язкової частки спадщини після смерті ОСОБА_5 була складена позивачем добровільно у присутності нотаріуса, зміст права на обов'язкову частку у спадщині та наслідки написання заяви про відмову від прийняття спадщини були роз'яснені нотаріусом, що не заперечується позивачем.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами написання нею заяви про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_5 під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час складення заповіту ОСОБА_5 були порушені норми закону, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі обставини не були предметом позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.292, 307, 308, 314, 315, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: