Справа № 127/6849/17 Провадження № 22-ц/772/1612/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року в справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

30 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.09.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Проте відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 33697,44 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов'язань, заборгованість по зазначеному вище кредитному договору не погашає, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач не погодившись з таким рішенням подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити, посилаючись на незаконність такого рішення, оскільки воно ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. З висновками суду першої інстанції позивач не згодний, оскільки судом неповно та не обєктивно досліджено обставини справи, невірно витлумачено та застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які зявилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.09.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку складає між нею та банком договір.

При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також виплачувати комісії та згідно п.6.6 - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі Простроченого кредиту і Овердрафту) оплатити винагороди банку, пунктом 8.6 передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж 120 днів, позичальник зобов'язаний сплати Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.11).

З наданого банком розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року становить 33697,44 грн. з них: 5534,13 грн. заборгованість за кредитом; 26082,48 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1580,83 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, позиції сторін та правовідносини, які виникли між ними, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними та врегульовані ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами та відповідно до частини другої статті 615 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ст. 629 ЦК України).

Приписами статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Своїм підписом у Заяві позичальника ОСОБА_2 визнала, що вона ознайомлений та згодна з Умовами кредитування.

Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовної давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтями 257-258 ЦК України визначено строки позовної давності. Таким чином, початок строку позовної давності повязано з моментом, коли особі стало відомо, що її права чи інтереси порушено, і з цього моменту вона може звернутись до суду за захистом своїх прав у межах строку визначеного наведеними правовими нормами.

Із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 08.08.2013 року в розмірі 495 грн. (а.с.6).

У суд першої інстанції відповідач подала заяву про застосування строку позовної давності (а.с.34).

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості сплив 08.08.2016 року, відмовив у задоволенні позову, керуючись ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо порушення позивачем строку позовної давності, оскільки доказів на спростування висновків суду першої інстанції позивач не надав, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до іншого тлумачення норм чинного цивільного законодавства та вказаних вище Умов та Правил надання банківських послуг щодо строку позовної давності, які доказами не підтверджуються, а тому, як такі, що висновків суду не спростовують, не можуть бути взяті до уваги.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_3

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.