Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Смоляра О.А.

при секретарі Зарубі Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, з ціною позову 1046451,83 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01 квітня 2011 року ним укладено з відповідачем договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 55000 грн., однак відповідач своєчасно та у повному обсязі не повернув суму позики, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2015 року утворився борг у розмірі 104605,81 грн., що складається з 55000грн. основного боргу; індексу інфляції у сумі 42259,92 грн. та 7345,89 грн. 3% річних простроченої суми.Крім того, 16.02.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 110000 грн., зі строком повернення до 16 серпня 2012 року, однак ОСОБА_2 своєчасно та у повному обсязі не повернув суму позики, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2015 року, сума його боргу перед ОСОБА_1 становить 941846,02грн., яка складається із 110000грн. основної суми позики; індексу інфляції у сумі 85526,16 грн.; 3% річних простроченої суми у розмірі 12069,86грн. та 734250грн сума штрафних санкцій передбачених договором позики із розрахунку 0,5% від суми основного боргу за кожен день прострочення. Факт укладання договору позики, підтверджується даними розписок про отримання сум позики від 01.04.2011 року та 16.02.2012 року, написаних власноруч ОСОБА_2

У звязку з невиконанням боржником ОСОБА_2 своїх зобовязань за договорами позики від 01.04.2011р. та від 16.02.2012р. позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача заборгованість за позикою на загальну суму 1046451,83 грн. та судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце слухання справи, були повідомлені в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоч про час та місце слухання справи, був повідомлен в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

01 квітня 2011 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кошти у розмірі 55000 грн., однак відповідач своєчасно та у повному обсязі не повернув суму позики, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2015 року утворився борг у розмірі 104605,81 грн., що складається з 55000 грн. основного боргу; індексу інфляції у сумі 42259,92 грн. та 7345,89 грн. 3% річних простроченої суми.

16.02.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 110000 грн., зі строком повернення до 16 серпня 2012 року, однак ОСОБА_2 своєчасно та у повному обсязі не повернув суму позики, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2015 року, сума його боргу перед ОСОБА_1 становить 941846,02грн., яка складається із 110000грн. основної суми позики; індексу інфляції у сумі 85526,16 грн.; 3% річних простроченої суми у розмірі 12069,86грн. та 734250грн сума штрафних санкцій передбачених договором позики із розрахунку 0,5% від суми основного боргу за кожен день прострочення.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою, проте суд за заявою відповідача (а.с.86-88) відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України до спірних правовідносин застосовує строк позовної давності.

Так, за розпискою від 01 квітня 2011 року строк виконання зобовязань встановлений до 01 травня 2011 року, а за розпискою від 16 лютого 2012 року - до 16 серпня 2012 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 28 грудня 2015 року, тобто з порушенням загального строку позовної давності, визначеного ст. ст. 256, 257 ЦК України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст. 267 ЦК України), проте позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався.

Переривання перебігу позовної давності за правилами ст. 264 ЦК України не було, що підтверджується матеріалами справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України).

Виходячи з наведеного, між сторонами укладено договір позики із остаточним терміном повернення боргових коштів про що прямо зазначено у вказаному договорі. Таким чином позивач будучи обізнаним про умови вказаного договору, наявність боргу відповідача за ним, з часу закінчення кінцевого терміну повернення коштів за вказаним договором до суду в межах трирічного строку позовної давності не звернувся. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку доказово не навів, як і його переривання чи зупинення, а томуоскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування зазначеного строку відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України заявив відповідач, підстав для продовження строку немає, тому в позові слід відмовити.

Керуючись, ст.212- 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_4