Справа № 646/1858/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Журавель В.А.

при секретарі - Писаренко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про витребування майна

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду з позовною заявою про витребування від публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» майна - нежитлових приміщень 1 поверху № 8-1,8-2,8-3,8-4,8-4а,8-5,8-7 загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1. Посилався на ті обставини, що вказані приміщення належали йому на праві власності і стали предметом іпотеки в якості забезпечення виконання його зобов'язань за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 805/6/18/7-104. При цьому право власності на вищевказане майно позивач нікому не передавав. За відсутності ОСОБА_1 "14" травня 2014 року було винесено заочне судове рішення, яке пізніше було скасовано апеляційним судом. Про заочне рішення суду позивач дізнався 22 січня 2016 року із оголошення про продаж квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, надала судові аналогічні пояснення. Додатково представник позивача пояснила, що відповідач добровільно повернути спірні нежитлові приміщення позивачу відмовився, перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном. Позивач був позбавлений можливості здійснювати своє право власності із-за перешкод з боку відповідача, тому змушений був звернутися до суду з позовом про витребування майна.

Представники відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Матвійчук О.Т. та Дем»янець Я.В. проти заявлених позовних вимог заперечували, посилаючись на п. 4.6 Іпотечних договорів, згідно яких Іпотечний договір є договором про відчуження права власності, а тому вважають, що позивач передав банку право власності на вказані приміщення. Представник відповідача Дем»янець Я.В. пояснила, що позивач не має прав на вказану нерухомість, а тому банк заперечував проти користування і розпорядження майном позивачем. Також представник пояснила, що до спірних правовідносин неможливо застосування норми статті 387 ЦК України, оскільки банк був добросовісним набувачем, майно було отримано банком з відповідних правових підстав - на підставі рішення суду і вибуло з володіння власника - позивача за його волею. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом ОСОБА_1 отримав у власність нежитлові приміщення першого поверху № 8-1,8-2,8-3,8-4,8-4а,8-5,8-7 загальною площею 74,6 кв.м. в літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_2 на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 28.08.2008 року, та квартиру АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Червонозаводською районною радою 15.07.2009 року, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.07.2009 року на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23345880 / а. с. 9-12/.

06 липня 2007 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Sinton", було укладено договір про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 805/6/18/7-104 / а. с. 140-144/.

06" липня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 805/6/18/7-104 між ОСОБА_1 і Публічним Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 805/13/26/7-687, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за № 4627 / а. с. 173-175/. В подальшому сторони уклали вісім договорів про внесення змін до договору іпотеки. З урахуванням усіх договорів про внесення змін до іпотечного договору, зокрема договору про внесення змін за № 6 від 21.09.2009 року, предметом іпотеки було зазначено нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 / а. с. 176-183/.

16 липня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 06 липня 2007 року № 805/6/18/7-104 між ОСОБА_1 і Публічним Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 805/13/26/7-733, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за № 4908 / а. с. 128-129/. Предметом іпотеки було зазначено нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-1,8-2,8-3,8-4,8-4а,8-5,8-7 загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_2.

На підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 травня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участі третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Sinton», позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» були задоволені і за ним було визнано право власності на вищевказане нерухоме майно в рахунок часткового погашення заборгованості.

На підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від "14" травня 2014 року було скасовано, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, за участі третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Sinton» про звернення стягнення на предмет іпотеки були залишені без задоволення / а. с. 79-81/. Тобто сторони були повернуті в первинне становище і право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно було відновлено.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позивач довів суду факт вибуття вищевказаного нерухомого майна з його власності поза його волею, що дає йому право витребувати його з володіння відповідача, з наступних підстав.

Право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-1,8-2,8-3,8-4,8-4а,8-5,8-7 загальною площею 74,6 кв. м. в літ. «А-4» за адресою АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_1 було визнано за відповідачем на підставі заочного рішення, яке ухвалою апеляційного суду було скасоване.

Згідно правової позиції Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі №6-146цс13, було визначено, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване , вважається таким, що вибуло поза волею власника, що відповідає ст. 388 ЦК України.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України є обов'язковими для всіх судів України.

А тому доводи відповідача, що на час вчинення правочину рішення не було скасоване, не є суттєвими, оскільки основним є той факт, що нерухоме майно вибуло з володіння власника - позивача по справі, поза його волею.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1, 3 пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у ч. 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд України у своєї Постанові від 21.05.2012р. по справі № 6-20цс11 зазначав, що порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що банк має право володіти, користуватися та розпоряджатися спірною нерухомістю, оскільки вважає її своєю власністю.

У відповідності з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 387 Цивільного кодексу України витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на вищевказане суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп.

На підстав викладеного, керуючись ст. 3, 10, 60, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 321, 388 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 нежитлові приміщення 1-го поверху № 8-1, 8-2, 8-3, 8-4, 8-4а, 8-5, 8-7 загальною площею 74,6 кв. м. в будинку літ. «А-4» в АДРЕСА_2.

Витребувати від Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - В.А.Журавель