Справа № 175/397/17
Провадження № 2/175/147/17
УХВАЛА

08 лютого 2017 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Воздвиженський О.Л., в смт. Слобожанське розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Процесуальне законодавство не передбачає обовязкової форми (шаблону) позовної заяви. Однак закон встановлює обовязкові її реквізити. Від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи. Законодавство не вимагає матеріально правового обґрунтування вимог, однак обґрунтування позову не правовими фактами може негативно вплинути на наслідки вирішення вимоги по суті.

Відповідно до ч.1 ст.119 ЦПК України позовна заява подається у письмовій формі. Законодавством не встановлено конкретного шаблону позовної заяви, проте традиційно найменування суду, до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місце знаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі зазначаються у верхній частині позову праворуч.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.119 ЦПК України зміст позовних вимог зазначається в кінці позову після викладення обставин справи, зазначення доказів та, або підстав звільнення від доказування певних обставин. В супереч цьому, позовні вимоги позивача викладені не зрозуміло, також позивач просить про відшкодування моральної шкоди, але при цьому не зазначає її розмір. Тобто, потрібно конкретизувати зміст позовних вимог.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України, не викладено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину та не зазначено наявність підстав для звільнення від доказування.

Перелік документів, що додаються до заяви зазвичай зазначається після викладення змісту позовних вимог.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за N 3674-VI за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 640,00 грн., та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 8000 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ «Про Судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

В позові міститься посилання на ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», як підставу звільнення позивача від сплати судового збору.

Суд вважає посилання позивача на звільнення від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» безпідставними, виходячи з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати, відстрочення, розстрочення сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3 та 5 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», у редакції від8 липня 2011 року, було передбачено, що споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», та викладено статтю 5 в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів не передбачено.

Згідно частин 3 та 4 статті 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подача позовної заяви є процесуальною дією, сплата судового збору за подачу позовної заяви передбачена Законом України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, положення якого не тільки передбачають необхідність сплати судового збору, а також встановлюються порядок та способи оплати судового збору, його розмір, визначають платників судового збору та об'єкти справляння судового збору, а також встановлюють звільнення від сплати судового збору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 8 листопада 2011 року, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вказані зміни були внесені у Закон України «Про захист прав споживачів» саме Законом України «Про судовий збір», норми якого змінені законом від 22 травня 2015 року, зокрема, в частині визначення кола осіб, які звільненні від сплати судового збору.

За загальним правилом, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом, при цьому спеціальний закон, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», тому саме цей Закон підлягає застосуванню.

Виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» на час подання позовної заяви про захист прав споживачів не передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору, позивач не звільняється від сплати судового збору за подання зазначеної позовної заяви.

Отже, позивачу необхідно сплатити судовий збір та направити на адресу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області оригінал документу, що підтверджує оплату.

Відповідно до положень статті 82 ЦПК України, статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій статті 82 ЦПК України, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Таким чином, фактичною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є майновий стан сторони, що ускладнює сплату судового збору в зазначеному законодавством розмірі.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів в підтвердження такого майнового стану,який дає підстави до звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.5 ст.110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ст.121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених в статтях 119 і 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів залишити без руху.

Надати позивачу п'ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали. Роз'яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.Л. Воздвиженський