Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/58/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

25.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів: Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, до Кредитної спілки «Перший діалог» про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Перший діалог» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

24 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «Перший діалог» про визнання договорів недійсними.

Позов обґрунтовано тим, що нещодавно їй стало відомо про існування нібито укладеного між нею і відповідачем кредитного договору і договору про забезпечення виконання нею зобов'язань перед відповідачем - договору іпотеки. Фактично кредитний договір з відповідачем вона ніколи не укладала, підпис в договорі від імені позичальника виконано не нею. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність кредитного зобов'язання має наслідком недійсність правочину щодо його забезпечення - договору іпотеки.

Ленінський районний суд м. Кіровограда своїм рішенням від 27 травня 2016 року задовольнив позов частково, а саме: визнав недійсним договір споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577, укладений між КС «Перший діалог» і ОСОБА_2; в задоволенні решти вимог - відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Відповідач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. У поданій ним апеляційній скарзі він посилався на упередженість суду щодо відповідача, яка виявилася, зокрема, у відхиленні ряду обґрунтованих клопотань представників відповідача та заяву про відвід судді. Суд порушив порядок оцінки доказів, не оцінив їх у сукупності та лишив поза увагою документи, які стосуються укладення договору споживчого кредиту і які підписані особисто позивачем та переконливо свідчать про визнання нею зобов'язання. Суд не взяв до уваги той факт, що на виконання умов оскаржуваного кредитного договору поручитель ОСОБА_3 сплатила 115000 грн. Суд не врахував рішення суду у справі № 405/7869/13-ц, яке має для цієї справи преюдиційне значення та яким встановлено факт укладення кредитного договору між КС «Перший діалог» і ОСОБА_2

Представники відповідача - Кисляченко О.Б. і Чечурін В.В. підтримали апеляційну скаргу і надали пояснення про те, що суд не врахував тих обставин: позивач особисто подала заяву про вступ в кредитну спілку та отримання кредиту, вона також особисто уклала договір та отримала кошти, особисто частково виконала зобов'язання, частково кредит погашався поручителем ОСОБА_3 Крім того вони пояснили, що оригінал договору споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577, який укладено між сторонами по справі, у кредитної спілки відсутній так, як раніше був переданий органам досудового слідства. Представник Чечурін В.В. також пояснив, що примірник договору, який кредитна спілка надала органам досудового слідства, імовірно, не є оригінальним і підпис від імені ОСОБА_2 виконано іншою особою. Він вважає, що таке стало можливим з вини ОСОБА_3 у зв'язку з цим висновки спеціаліста щодо неналежності позивачу по справі підписів у досліджуваних документах не є достовірними.

Позивач у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги пославшись на те, що договір з відповідачем вона ніколи не укладала, кошти не отримувала та не повертала їх.

Представник позивача - ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги і послалася на те, що позивачу не було відомо про існування укладеного від його імені невідомою іншою особою договору з відповідачем. Позивач не брав на себе ніяких зобов'язань перед відповідачем. Про існування такого договору позивач дізнався з пред'явленого до нього позову КС «Перший діалог» про стягнення заборгованості. Оригінального примірника такого договору позивач не має так, як йому його ніхто не надав. Копія договору, додана ним до позовної заяви, була виготовлена з іншої фотокопії, що міститься в матеріалах цивільної справи про стягнення заборгованості. Обставини, встановлені рішення суду по справі № 405/7869/13-ц, на яке посилається відповідач, можуть бути оспорені позивачем так, як він не приймав участі в тій іншій справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, пояснення позивача, оглянувши матеріали витребуваної з Ленінського районного суду м. Кіровограда цивільної справи № 405/7869/13-ц, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

26 червня 2009 року між КС «Перший діалог», в особі голови правління Кисляченко О.Б., іменованою в договорі - «Кредитодавець», та ОСОБА_2, іменованою в договорі - «Позичальник», укладено договір споживчого кредиту №1577, за умовами якого Кредитодавець зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти в кредит в сумі 21445 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов'язується повернути одержану суму Кредитодавцю відповідно до умов, визначених договором.

Цільове призначення кредиту - на споживчі цілі.

Кредит надавався на 12 місяців, тобто з 26 червня 2009 року по 26 червня 2010 року з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 червня 2010 року з платою за користування кредитом в розмірі 84% відсотки річних (п.п.1.1, 1.3, 2.1, 3.1 Договору).

Відповідно до п.5.1 договору виконання Позичальником зобов'язань за договором забезпечується заставою, згідно договору № 1389 від 26 червня 2009 року, та порукою, згідно договору № 369 від 26 червня 2009 року.

В зазначеному договорі у пункті 10 «Підписи, адреси та інші реквізити сторін» у відповідних графах міститься підпис особи, яка уклала договір від імені КС «Перший діалог» та відбиток печатки а також підпис виконаний від імені ОСОБА_2.

Крім того, 26 червня 2009 року між КС «Перший діалог», в особі голови правління Кисляченко О.В., та ОСОБА_3 укладено договір поруки згідно якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань в повному обсязі, що виникли із кредитного договору №1577 від 26 червня 2009 року та всіх додаткових угод до нього.

9 жовтня 2010 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_9 у зв'язку з чим змінила прізвище після реєстрації шлюбу з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання договору споживчого кредиту недійсним, суд першої інстанції виходив з відсутності волі та вільного волевиявлення позивача на укладення цього договору.

Відмовляючи з задоволенні позову про визнання недійсним договору поруки, суд послався на те, що позивач не являвся стороною цього договору, договір був укладений між СК «Перший діалог» ОСОБА_3, а тому дійшов висновку про те, що позивач не довів факт порушення його прав внаслідок існування такого договору.

Позивач а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору не оскаржують рішення суду першої інстанції.

Подана відповідачем апеляційна скарга не містить доводів про незаконність чи необґрунтованість рішення суду в частині вирішення спору про недійсність договору поруки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для перевірки законності і обґрунтованості рішення суду в цій частині немає.

Перевіряючи рішення місцевого суду в частині, яка оскаржується, колегія суддів виходить з того, що однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України), яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаївділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Зміст договорустановлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції чинній а час виникнення спірних правовідносин) правочинвважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договір являється правочином і на нього поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що у справах про визнання недійсним договору, який має дефект волі та волевиявлення, підлягають доказуванню такі обставини: чи є правочин вчиненим, від чийого імені він вчинений, відсутність вільного волевиявлення сторони договору на його укладення, зокрема належність підпису у договорі не особі від імені якої він укладений, невідповідність волевиявлення внутрішній волі сторони.

Вимоги про визнання договору від 26 червня 2009 року № 1577 недійсним, позивач обґрунтовував тим, що він його не укладав, натомість укладення договору від його імені здійснення іншою особою всупереч його волі.

На підтвердження цієї обставини позивач послався на висновок спеціаліста № 131 від 7 червня 2012 року (засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи - т. 1 а.с. 103 - 107) згідно якого на підставі відношення т.в.о. начальника УДСБЗ УМВС України в Кіровоградській області підполковника міліції Довгого П.М. експертом сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних досліджень НДЕКЦ при УМВС в Кіровоградській області Ткченко І.С., яка має кваліфікацію судового експерта з правом проведення всіх видів криміналістичних експертиз, стаж експертної роботи з 2009 року, дослідивши експериментальні і вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_2, експериментальні і вільні зразки почерку і підпису ОСОБА_3, провівши відповідні дослідження дійшов висновків, що підписи, розташовані у правому нижньому куті кожного аркуша договору споживчого кредиту № 1577 від 26 червня 2009 року у графах «Підпис Позичальника» виконані ОСОБА_3 з імітуванням підпису ОСОБА_2. Підпис у договорі застави №1389 від 26 червня 2009 року зліва від напису «ОСОБА_2», виконаний ОСОБА_3 з імітуванням підпису ОСОБА_2.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ст. 143 ЦПК України).

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Суд першої інстанції не вирішував питання про призначення судової почеркознавчої експертизи для ідентифікації виконавця підпису від імені ОСОБА_2 в договорі споживчого кредиту від 29 червня 2009 року № 1577.

На виконання приписів ст. 10 ЦПК України апеляційний суд роз'яснив сторонам право клопотати про призначення почеркознавчої експертизи і сторони скористалися таким правом, подавши суду відповідні клопотання (т. 2 а. с. 1-3).

Ухвалою суду від 11 січня 2017 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу для ідентифікації виконавців підписів від імені сторін договору споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577, укладеного між КС «Перший діалог» і ОСОБА_2 та виконавця підпису від імені ОСОБА_2 у видатковому ордері № 501 від 26 червня 2009 року

Суд вжив заходів щодо витребування оригіналів документів, які підлягали експертному дослідженню (т. 1 а. с. 215, т. 2 а. с. 16, 55), проте вони виявилися безрезультатними.

Не здобув оригіналів цих документів і суд першої інстанції.

Як вбачається зі справи (т. 1 а. с. 102, 195 - 197, 233), оригінали заявки на отримання кредиту, договір споживчого кредиту № 1577 від 26 червня 2009 року, договір застави долучені до матеріалів дослідчої перевірки і спрямовані за підслідністю, але в матеріалах кримінального провадження 0000293 оригінали цих документів відсутні. Натомість у кримінальному провадженні містяться копії документів, завірені печаткою КС «Перший діалог».

Позивач заперечив наявність у нього оригіналу оспорюваного договору і логічно пояснив суду, що оскільки договір він не укладав, то й примірник договору у нього відсутній.

Представники позивача також оригінал свого примірника договору суду не надали, пославшись на те, що він був переданий слідчим УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області для вирішення питання про порушення кримінального провадження по факту шахрайства.

Третя особа у справі - ОСОБА_3 заперечила факт наявності у неї оригіналу договору споживчого кредиту, який оспорюється ОСОБА_2

У зв'язку з цим судовий експерт Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надіслав суду повідомлення про неможливість проведення експертизи (т. 2 а. с. 61 - 63).

Проте, втрата оригіналу договору, факт вчинення якого мав місце, не позбавляє сторону цього договору можливості оспорити цей правочин та доводити його недійсність.

Враховуючи зміст ч. 2 ст. 57, ст. 212 ЦПК України, колегія суддів вважає, що висновок експерта не має наперед встановленого значення і не звільняє суд від обов'язку надати оцінку іншим доказам.

Пунктом 1.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено, що відповідно до чинного законодавства за дорученням правоохоронних органів (у тому числі для вирішення питання про порушення адміністративної чи кримінальної справи) можуть виконуватись експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України.

Висновок спеціаліста відноситься до письмових доказів і містить у собі відомості про обставини справи, встановлені внаслідок проведених спеціалістом (експертом) досліджень з використанням його спеціальних знань, навичок та методів криміналістичного дослідження, зокрема.

Представники відповідача повідомили суду, що КС «Перший діалог» сама передала наявний у неї оригінальний примірник договору споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577 УДСБЕЗ УМВС України в Кіровоградській області.

Експертне почеркознавче дослідження оригінального примірника цього договору проведено судовим експертом спеціалізованої експертної установи за дорученням правоохоронного органу у встановленому порядку.

Висновок спеціаліста № 131 від 17 червня 2012 року отриманий у встановленому законодавством порядку. Відповідність його копії, яка міститься в матеріалах справи, оригіналу посвідчена органом, який надав її суду. Сторони не заперечували відповідність копії цього документа оригіналу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку цьому доказу на предмет його належності, допустимості та достовірності.

Суд також дійшов правильного висновку про те, що висновок спеціаліста не суперечить іншим доказам у справі, зокрема тим, на які посилався відповідач.

Так оригінал видаткового касового ордера від 26 червня 2009 року про отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 21445 грн. відповідачем не надано, водночас позивач заперечує його достовірність.

Надані позивачем копії прибуткових касових ордерів (№ 2143 від 26 червня 2009 року, № 2144 від 26 червня 2009 року, № 3059 від 30 вересня 2009 року (т. 1 а. с. 26 - 28) про сплату ОСОБА_2 на користь КС «Перший діалог» за договором № 1577 від 26 червня 2009 року 844 грн., 6000 грн. та 1 грн., відповідно, являються односторонніми документами, виготовленим КС «Перший діалог», що позбавляє суд можливості переконатися у внесенні цих платежів саме позивачем по справі, а не іншою особою від її імені.

Те ж саме стосується інших односторонніх документів, наданих суду відповідачем (т. 1

а.с. 25, 29, 30)

Твердженням представника відповідача - Чечуріна В.В. про те, що відбулася підмінна примірника договору споживчого кредиту, який належав КС «Перший діалог» і який наданий органам досудового розслідування, нічим не підтверджено і ґрунтується на припущенні, а тому суд правильно не взяв його до уваги.

Щодо заявки від імені ОСОБА_2 про отримання кредиту, то згідно висновку спеціаліста від 17 квітня 2012 року № 34 (т. 1 а. с. 111 - 118) рукописний текст у цій заявці виконаний ОСОБА_3.

Факт сплати 5 березня 2013 року ОСОБА_3, як поручителем, на користь КС «Перший діалог» 115449 грн. не може свідчити про дійсність договору споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577 так, як ця дія вчинена не стороною оспорюваного договору.

Суд також враховує, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 не заперечувала проти вимог та доводів позивача.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2014 року у справі № 405/7869/13-ц за позовом ОСОБА_3 до КС «Перший діалог» про визнання поруки припиненою та стягнення коштів, яке набрало законної сили, не має преюдиційного значення для позивача так, як ОСОБА_2 не брала участі у розгляді тієї справи (ч. 3 ст. 60, ч. 2 ст. 223 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався порядку оцінки доказів, вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що договір споживчого кредиту від 26 червня 2009 року № 1577 укладено не ОСОБА_2, а іншою особою від її імені.

Обставин, які б давали підстави для застосування положень ст. 241 ЦК України в справі не встановлено.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України одним з головних елементів договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, спрямованій на настання певних наслідків, то правильно встановивши, що текст оспорюваного договору споживчого кредиту підписано не позивачем по справі, а іншою особою і без згоди позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 на його укладення, яке б відповідало внутрішній волі позивача.

Правочин, який має дефект волі і волевиявлення його учасника, порушує суб'єктивні права останнього, а тому порушене право підлягає захисту у спосіб вказаний у передбачений ч. 3 ст. 215ЦК України.

Встановлені судом обставини спростовують передбачену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності оспорюваного позивачем правочину.

Колегія суддів вважає доводи поданої відповідачем апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду внаслідок неповноти та неправильності встановлення судом обставин, які мають значення для справи, упередженості суду щодо відповідача, його небезсторонності, такими, що не заслуговують на увагу і не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами першої інстанцій норм матеріального права та процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні даної справи суд надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосовано закон, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Перший діалог» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: