Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом, вимоги якого під час розгляду справи змінило та остаточно просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у сумі 135 914 грн 02 коп. за кредитним договором від 22 березня 2006 року та в сумі 703 869 грн 09 коп. - за кредитним договором від 29 травня 2008 року, а всього в загальній сумі 839 783 грн 11 коп.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 22 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 14 тис. доларів США на строк до 22 березня 2013 року зі сплатою 13 % річних.

Крім того, 29 травня 2008 року між тими самими сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 50 тис. доларів США на строк до 29 травня 2018 року зі сплатою 15 % річних.

У зв'язку з невиконанням позичальником належним чином взятих за кредитними договорами зобов'язань утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року скасовано, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у сумі 315 049 грн 69 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року № 130/0/32-17 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді Дьоміної О.О., у результаті чого 25 квітня 2017 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки останній платіж за договором від 22 березня 2006 року позичальник внесла 28 жовтня 2009 року, за договором від 29 травня 2008 року - 30 листопада 2009 року, а до суду з цим позовом позивач звернувся з пропуском трирічного строку позовної давності, на застосуванні якої наполягала відповідач.

Однак із вказаними висновками обгрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 с. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Роглядаючи указаний позов, апеляційний суд на підставі наявних у справі доказів вважав установленим, що відповідно до взятих за вищевказаними кредитними договороми зобов'язань відповідач повинна була погашати заборгованість рівними сумами, щомісячними платежами та сплачувати відсотки на залишок заборгованості згідно з графіками погашення. Під час укладення вказаних договорів сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення окремих платежів) згідно з графіком платежів.

Також апеляційний суд виходив із того, що заборгованість у відповідача за договором від 22 березня 2006 року виникла з 28 жовтня 2009 року, оскільки внесений платіж був меншим, ніж було передбачено умовами договору; за договором від 29 травня 2008 року заборгованість виникла 30 листопада 2009 року, оскільки внесений платіж був меншим від передбаченого умовами договору.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що оскільки умовами договорів кредиту були передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника із повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником свого обов'язку позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись із моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд обгрунтовано вважав, що позивачем пропущено строк позовної давність за окремими платежами з жовтня 2009 року по березень 2011 року, а також із листопада 2009 року по квітень 2011 року, у результаті чого суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 999,80 доларів США та 35 415,90 доларів США відповідно, що евівалентно 315 049 грн 69 коп. (за курсом НБУ 100 дол. США - 799,30 грн) з урахуванням позовних вимог.

Рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині - стягнення заборгованості за тілом кредитів - відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах й установлених обставинах справи згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, відповідає вищевказаним нормам матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі представника відповідача доводи щодо строку позовної давності, який, на думку заявника, пропущено за всіма позовними вимогами, були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який достатньо повно дослідив наявні у справі докази й надав їм належну оцінку, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів позичальнику, а також відсутності доказів на підтвердження правонаступництва і права вимоги за кредитними договорами у ПАТ «Дельта Банк» не підтвердилися, виходячи з наявних у справі матеріалів.

Те саме стосується посилання заявника у касаційній скарзі на направлення банком у 2010 році вимоги про дострокове, на думку заявника, погашення кредитної заборгованості, адже такі доводи спростовуються змістом цієї вимоги, яка міститься на а. с. 123, т. 1 (від 27 квітня 2010 року № 135-27/957), в якій АТ «УкрСиббанк» повідомляло ОСОБА_3 про наявність простроченої заборгованості станом на 27 квітня 2010 року у розмірі 3 872,64 доларів США та необхідність виконання порушеного зобов'язання.

Зі справи не вбачається направлення відповідачу кредитором або його правонаступником - позивачем - дострокової вимоги про погашення заборгованості у розумінні ст. 1050 ЦК України, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що мало місце зміна кредитором строку виконання зобов'язань боржником.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак