ЄУН № 337/869/17
Провадження № 2/337/672/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м.Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

за участю секретаря Шварцер Г.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом в загальній сумі 60 494, 99 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 28.09.2012 р. ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" , затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, надав відповідачу кредит в розмірі, передбаченому договором. У порушення умов кредитного договору , а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, кредит, відсотки та інші платежі не сплатив, внаслідок чого у нього станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 7652 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 46 676,09 грн., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 2900 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2856,90 грн., а разом згідно з розрахунком позову - заборгованість в сумі 60 494, 99 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Відповідач з позовом не згодна, надала суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначила про наступне. 08.06.2015р. вона відпочивала на Азовському морі, смт. Кирилівка, база відпочинку "Чайка", де в цей день із кімнати бази відпочинку невідомими особами було здійснено крадіжку її паспорту та паспортів інших членів її родини, гаманців з грошима, сумки, в якій знаходились ключі від її квартири АДРЕСА_1. та іншого майна. Крадіжку виявлено о 22-00 08.06.2014р. Про злочин негайно була повідомлена міліція. Викрадені паспорти було знайдено після приїзду міліції підкинутими під ворота бази відпочинку. За таких обставин вона змушена була припинити відпочинок та вранці наступного дня (09.06.2014р.) повернутись разом із своїми батьками додому. Приїхав додому біля 9-00 ранку, виявлено, що вхідні двері в квартиру були відкриті, в квартирі - безлад, речі розкидані по підлозі. В проміжок часу з 7-15 до 9-00 09.06.2014р. в її квартирі здійснено крадіжку цінних речей. Негайно була викликана міліція. Пропажу кредитної картки "ПриватБанку" вона помітила 14.06.2014 р. та в цей же день зателефонувала на гарячу лінію банку 3700 із заявою про викрадення та блокування платіжної картки. Під час прийняття цієї заяви оператор повідомила, що з кредитної картки, виданої на її ім'я, 09.09.2014р. о 8-30 знято гроші в сумі 8 000 грн. з банкомату, розташованому в торговому центрі "ГРАНД" в м. Запоріжжі, пр. Леніна (нині- Соборний), 90. Про викрадення кредитної картки нею було негайно повідомлено слідчого.

За даним фактом (викрадення майна: золотих прикрас, що належать ОСОБА_2 та кредитної картки "ПриватБанк" на ім'я ОСОБА_2 , з якої шляхом транзакції знято 8 000 грн.) Хортицьким РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області порушено кримінальне провадження № 0001565, про що їй слідчим 25.06.2014р. видано витяг з кримінального провадження.

01.07.2014р. вона звернулася до Банку з письмовою заявою, в якій просила не обліковувати за нею як борг суму, яка була знята 09.06.2014р. за її кредитною карткою невідомою особою, оскільки цю суму вона не отримувала, однак банк відмовив в її заяві, посилаючись на її особисту відповідальність за збереження картки. Декілька років між нею, Банком та колекторами банку тривало листування, в процесі якого колекторами банку застосовувалися некоректні форми вимог про повернення кредиту, якого вона не отримувала. Вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки вона гроші не отримувала, отже, кредитних відносин між нею та банком не виникло.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, заявлених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні у зв'язку безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає в силу наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 28.09.2012р. (а.с.6) відповідач ОСОБА_2 просила ПриватБанк оформити на її ім'я зарплатну картку.

На підставі цієї заяви ПАТ КБ "Приватбанк" видав відповідачу ОСОБА_2 дві картки: зарплатну картку, про видачу якої відповідач просила, а також кредитну картку № 791401, про яку в анкеті-заяві від 28.09.2012р. мова не йшла.

Згідно виписки Банку за період з 01.06.2014 - 30.06.2014 вбачається, що з використанням кредитної картки № 791401, виданої на ім'я ОСОБА_2, з банкомату, що розташований в Торговому центрі "ГРАНД", м. Запоріжжя. пр. Леніна (нині -Соборний), 90 зняті кошти в загальній сумі 7 960 грн. ( 55 грн. +105 грн.+3640грн. + 4160 грн.), в тому числі комісія банку 310 грн. ( 5 грн. + 5 грн. +140 грн. +160 грн).

Оскільки зазначена кредитна картка була видана на ім'я ОСОБА_2, Банк розцінив зняття зазначених коштів з банкомату як отримання кредиту відповідачем ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 отримання коштів за допомогою кредитної картки № 791401, яке за повідомленням Банку мало місце 09.06.2014р. о 8-30, заперечує з посиланням на наступне: заробітну плату через зарплатну картку ПриватБанку вона отримувала в ПриватБанку з 2006 року. Одночасно із зарплатною картою Банк видавав своїм клієнтам і кредитну карту. З 2006 р. вона жодного разу не користувалася кредитною картою, та не мала наміру нею користуватися в майбутньому. У 2012 році вона не зверталася до Банку із заявою про отримання кредитної картки, тому кредитна картка була їй Банком фактично нав'язана, але вона не збиралася нею користуватися, зберігала її вдома та нікому не розголошувала ніякої інформації щодо цієї картки. 09.06.2014р. з 5-00 до 9-00 вона перебувала в дорозі разом із своїми батьками на авто батьків. Машина їхала без зупинок. За таких обставин вона фізично не могла зняти гроші з банкомату в цей же день о 8-30. 09.06.2014р. в проміжок часу з 7-15 до 9-00 в її квартирі вчинено крадіжку, викрадено прикраси та кредитну картку ПриватБанку, за допомогою якої не встановленою особою неправомірно були зняті гроші з банкомату. Факт крадіжки особистих речей відповідача ОСОБА_2 та членів її родини та базі відпочинку «Чайка» 08.06.2014 року , факт крадіжки речей з квартири відповідача 09.06.2014 року та факт перебування в дорозі відповідача ОСОБА_2 11.06.2014 року з 05-00 до 09-00 год. підтверджено свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допитаними в судовому засіданні 25.04.2014 року.

Викрадення картки Приватбанку, виданої на ім'я ОСОБА_2 підтверджується витягом з кримінального провадження № 000 1565, виданим 25.06.2014р. ( а.с.70).

На запит слідчого Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_6 від 26.06.2014р. про надання фото, відео матеріалів з банкомату під час здійснення операцій з карткою на ім'я громадянки ОСОБА_2 ПриватБанк листом від 01.07.2014р. за № 20.1.0.0.0/7-20140627/2387 такої інформації не надав з посиланням на банківську таємницю.(а.с.100).

На заяву безпосередньо ОСОБА_2 від 10.04.2017 р. про надання матеріалів щодо зняття коштів з банкомату 09.06.2014р. листом від 04.05.2017р. Банк відповів, що надати відеоматеріали неможливо, оскільки термін зберігання запису відеоспостереження становить один календарний місяць.

На вимогу суду про надання цих же матеріалів листом від 13.05.2017 р. Банк відповів, що надати витребувані матеріали не має можливості. (а.с. 120-121)

01.07 2014р. відповідач ОСОБА_2 звернулася до Банку з письмовою заявою, в якій повідомила про викрадення кредитної картки та просила не обліковувати зняті невідомою особою кошти у розмірі 7960 грн. як її боргові зобов'язання по кредиту (а.с.51).

Листом від 14.07.2014р. Банк відмовив в цій заяві з посиланням на особисту відповідальність держателя за збереження картки (а.с.52).

28.07.2014р. з заробітної картки ОСОБА_2 без її відома та дозволу Банком знято суму 398 грн. На заяву ОСОБА_2 від 30.07.2014р. щодо безпідставного зняття коштів з її зарплатної картки листом від 21.08.2014р. Банк повідомив, що гроші в розмірі 398 грн. у відповідності до п.1.3.1.6 параграфу 1.3 Умов банку зараховані Банком в рахунок повернення кредиту(а.с.57), після чого за обліком Банку сума неповернутого кредиту склала 7 562 грн.

Відповідач зверталася до Банку також листами від 23.09.2014р. та від 21.09.2015р., в яких наполягала на тому, що вона не отримувала кредит та надавала докази про порушення кримінальної справи по факту крадіжки в її квартирі, в тому числі і кредитної картки Банку. Однак, у своїх відповідях Банк наполягав на тому, що це не знімає з неї зобов'язань щодо повернення кредиту.

Позов Приватбанку грунтується на тому, що між сторонами укладено кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 8 000 грн., а відтак повинна повернути суму отриманого кредиту, сплатити проценти та інші платежі у відповідності до умов кредитного договору.

Проте за встановлених судом обставин справи та наявних в матеріалах справи доказах укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, за яким відповідач 09.06.2014р. отримала від позивача кредит в розмірі 8 000 грн., суд вважає не доведеним.

Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1055 ЦК передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1046 ЦК передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей , визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною 1 ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меньшій кількості, ніж встановлено договором.

Сам факт оформлення банківської кредитної картки на ім'я відповідача ще не означає укладення між Банком та держателем картки кредитного договору. Банківська картка є лише інструментом, за допомогою якого можливо укладення такого договору за наявності волі та дій держателя картки, направлених на отримання кредиту.

Відповідач стверджує, що вона не мала наміру на отримання кредиту, заперечує проти отримання кредитних коштів, а тому заперечує наявність між Банком та нею кредитного договору та кредитних відносин. Зняття коштів з банкомату за кредитною карткою, виданою на її ім'я, яке мало місце 09.06.2014р. є наслідком неправомірних дій невстановлених осіб, які викрали цю картку із її квартири 09.06.2014р.

Банком не доведено, що саме відповідач ОСОБА_2 з використанням виданої на її ім'я кредитної картки, зняла з банкомату 09.06.2014р. кошти в сумі 7 960 грн.

Суд не погоджується з такою позицією Банку, оскільки кредитні відносини та відносини відповідальності за втрату картки є різними по своїй правовій природі. При кредитних відносинах має бути воля та дії обох сторін: Банк бажає надати кредит та надає його, а позичальник - бажає отримати кредит та отримує його. Тоді як при втраті картки її держателем, внаслідок чого інша особа в протиправний спосіб отримала гроші за допомогою цієї картки, виключає волю та дії держателя картки, направлені на отримання кредиту.

Відповідно до п.6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління НБУ "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів" № 223 від 30.04.2010р., користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 6.9 зазначеного Положення передбачено, що користувач, як виняток, до часу подання повідомлення та/або заяви емітенту несе збитки, обумовлені незаконними діями/сумнівними операціями зі спеціальним платіжними засобами, які відбулися в результаті використання втраченого спеціального платіжного засобу, до максимальної суми, яка не може перевищувати 1 500 гривень, крім випадків, коли користувач діяв з порушенням правил використання спеціального платіжного засобу або умисно, у разі чого така максимальна сума не застосовується.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

За відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд доходить висновку про відсутність вини відповідача у знятті з банкомату спірних грошових коштів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, який відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд відноситься критично до пояснень Банку щодо неможливості надання відео та фото-матеріалів з банкомату під час здійснення операції зняття коштів 09.06.2014р. з метою ідентифікації особи, яка здійснила цю операцію, на тій підставі, що у відповідності до ст. 40-1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

За повідомленням відповідача ОСОБА_2 14.06.2014р. за телефоном гарячої лінії 3700 про викрадення кредитної картки, дію картки Банком було заблоковано. 01.07.2014р. відповідач направила Банку також письмове повідомлення про викрадення картки, порушення за даним фактом кримінальної справи та особисті заперечення стосовно отримання нею кредиту 09.06.2014р. шляхом транзакції з банкомату.

За таких обставин у відповідності до ст. 40-1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" Банк повинен був провести моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів, внаслідок якого інформація щодо зняття та суб'єкта, який зняв кошти з банкомату 09.06.2014р., мала бути збережена, проте не здійснив цього.

На підставі зазначеного, суд вважає факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, за яким відповідач 09.06.2014р. отримала кредит в розмірі 8000 грн. не доведеним, а позов про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, відсоткам, комісіями банку, пені та штрафу безпідставним.

Керуючись ст. 10,11, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60494,99 грн. - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Л.М. Нещеретна