Справа №442/5033/16-ц
Провадження №2/442/222/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гарасимків Л.І

при секретарі ОСОБА_1

за участю позивача : ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Стебницької міської ради, Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за участю третіх осіб Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (в особі відділу Держгеокадастру у м.Дрогобич Львівської області), ОСОБА_4 про визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд до ОСОБА_5, Стебницької міської ради, Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_4 про визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що він, ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, 07.05.1988 року (реєстраційний №1-1264), став власником незакінченого будівництвом житлового будинку №9 по вулиці Шорса (на даний час ОСОБА_7), який належав його матері - ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Стебницької міської ради від 06.06.1985 року за №102. Згідно акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель встановлено в натурі межі земельної ділянки, виділеної ОСОБА_8 для будівництва індивідуального житлового будинку і господарських будівель площею 1011 кв.м. на підставі рішення виконкому Стебницької міської ради №94 від 07.04.1988 року. Рішенням виконкому Стебницької міської ради №86 від 17.04.1997 року було затверджено Акт закінчення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку №9 уже по вулиці Суха Воля в м.Стебнику, житловою площею 56,0 кв.м. та вирішено оформити і видати йому, ОСОБА_2, свідоцтво про право особистої власності на зазначений житловий будинок. Згідно договору дарування, посвідченого 16.08.2002 року державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 (реєстраційний №698), він подарував своїй дочці - Іваник (на даний час ОСОБА_5) Марті-Марії Михайлівні ? ідеальну частину житлового будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику з відповідною частиною господарських будівель. В листопаді 2003 року він виїхав в Італію, де до 2011 року проходив лікування, в тому числі і неодноразові оперативні втручання, від раку простати. В його відсутність Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 31.03.2004 року за позовом його колишньої дружини - ОСОБА_4 було прийнято рішення, яким було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на жилий будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вулиці Суха Воля,9, зареєстрований за ним та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? ідеальну частину зазначеного будинковолодіння. На підставі договору дарування ? ідеальної частини спірного будинку, укладеного 01.06.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, як обдарованою, його дочка - ОСОБА_11 стала власником цілого будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику. В подальшому, заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2006р. було повністю задоволено позов ОСОБА_12 та визнано його, ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: м.Стебник, вул.Суха Воля, 9. Все вищевикладене було вчинено його колишньою дружиною - ОСОБА_4 та його дочкою ОСОБА_10, за час його перебування в Італії в звязку із лікуванням від раку простати, з метою заволодіння житловим будинком №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику. Коли ж він в кінці 2007 року прибув на територію України і дізнався про вказані вище явно незаконні і необгрунтовані рішення судів, то подав заяву про перегляд заочного рішення, а інші рішення оскаржив в апеляційному та касаційному порядку. Так, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 29.10.2007 року його заяву було задоволено, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2006 року про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, було скасовано. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 03.12.2007р. позовну заяву ОСОБА_12 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, було залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.11.2007 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 31.03.2004 року було залишено без змін. Ухвалою Верховного ОСОБА_7 України від 23.04.2008 року вказані рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 31.03.2004 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26.11.2007 року було скасовано і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010 року позов ОСОБА_4 було задоволено частково, а саме: визнано частково недійсним договір дарування будинку, укладений 07.05.1988 року між ОСОБА_8 та ним, ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вулиці Суха Воля, 9; визнано право власності за ОСОБА_4 на 17,5% будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику; визнано за ним, ОСОБА_2, право власності на 32,5% будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику. Цим же рішенням було частково задоволено його зустрічну позовну заяву, а саме визнано недійсним договір дарування ? ідеальної частини спірного будинку, укладений 01.06.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10. Рішенням апеляційного суду Львівської області рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010 року:

-про визнання частково недійсним договору дарування будинку, укладеного 07.05.1988 року між ОСОБА_8 та ним, ОСОБА_2, на будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вулиці Суха Воля,9, було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4;

-про визнання недійсним в повному обсязі договору від 01.06.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (про дарування ? частини спірного будинковолодіння) змінено, визнавши недійсним цей договір в частині дарування ОСОБА_4 ОСОБА_13 своєї частки, що перевищує 17,5% спірного будинковолодіння;

-про відмову у задоволенні його, ОСОБА_2, позову про визнання недійсним договору від 16.08.2002 року між мною, ОСОБА_2, та ОСОБА_13 (про дарування 1/2 частини спірного будинковолодіння) у звязку із пропуском строку позовної давності було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В решті оскаржуване рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010 року було залишено без змін і набрало законної сили.

Таким чином, він став законним власником 13/40 житлового будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 11.05.2012 року. При цьому, на даний час він почав вирішувати питання про виділ своєї частки із спірного будинковолодіння і звернувся в відділ Держгеокадастру у м.Дргобичі Львівської області про надання інформації щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку №9 по вул.Суха Воля в м.Стебнику, оскільки такою інформацією не володів. На його звернення він отримав довідку відділу Держгеокадастру у м.Дргогобичі, Львівської області №І-24/0-19/6-16 від 15.06.2016 року про те, що відповідно до Державного акта на право власності за №57 від 29.12.2009 року земельна ділянка площею 0,1000 га по вулиці Суха Воля,9 у м.Стебнику належить ОСОБА_13 на підставі рішення Стебницької міської ради №96 від 27.12.2006 року. Саме тоді він зрозумів, що його права та інтереси порушені, оскільки він являючись законним власником 13/40 житлового будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику, не має будь-яких правомочностей до частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка б відповідала його ідеальній частці у будинку. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив аналогічне викладеному в позовній заяві, просить їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо порушення його прав на користування земельною ділянкою. На час видачі спірного державного акту на земельну ділянку позивач ніякого відношення не мав, оскільки він не був співвласником частини житлового будинку. Крім того позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки позивач наубв право власності на частину житлового будинку ще у 2011 році. Просить застосувати позовну даність і в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Представник відповідача представник Стебницької міської ради в судове засідання не з»явився, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі поданих доказів про справі.

Відповідач представник Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Третя особа - представник Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з»явився, а тому суд розглянув справу у відсутності третьої особи на підставі наявних доказів по справі.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні відносно заявлених позовних вимог заперечила, просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Як вбачається із рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 31.03.2004р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_13 про визнання договору дарування будинку недійсним, визнання права власності на половину будинку і господарських будівель, заявлені позовні вимоги задоволено та визнано частково недійсним договір дарування будинку, укладений 07.05.1988 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться в м.Стебнику, по вул.Суха Воля,9 колишня Щорса,9, Львівської області та визнано частково недійсним свідоцтво на право власності на жилий будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вул.Суха Воля,9, Львівської області, зареєстрований за ОСОБА_2 в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації за №1-1264; визнано за ОСОБА_4 право власності на ? ідеальні частину будинковолодіння, що знаходиться в м.Стебнику, Львівської області.

Крім того, на підставі Договору дарування ? ідеальної частини спірного будинку, укладеного 01.06.2002р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, як обдарованою, дочка позивача - ОСОБА_11 стала власником цілого будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику.

Як вбачається із копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 23.11.2006р., позовні вимоги були повністю задоволені та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою м.Стебник, вул.Суха Воля,9.

Згідно Ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 29.10.2007р. заяву ОСОБА_2 було задоволено та рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2006р. було скасовано та ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 03.12.2007р. позовну заяву ОСОБА_12 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, було залишено без розгляду.

Як вбачається із копії Ухвали апеляційного суду Львівської області від 26.11.2007р. рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.03.2004р. було залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від 23.04.2008р. вказані вище рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.03.2004р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26.11.2007р. було скасовано і передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010р. позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено частково, а саме : визнано частково недійсним договір дарування будинку, укладений 07.05.1988 року між ОСОБА_8 та ним, ОСОБА_2 на будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вулиці Суха Воля, 9; визнано право власності за ОСОБА_4 на 17,5% будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику; визнано за ОСОБА_2, право власності на 32,5% будинку №9 по вулиці Суха Воля в м.Стебнику та частково задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, а саме визнано недійсним договір дарування ? ідеальної частини спірного будинку, укладений 01.06.2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10.

Крім того, рішенням апеляційного суду Львівської області рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010р., про визнання частково недійсним договору дарування будинку, укладеного 07.05.1988 року між ОСОБА_8 та ним, ОСОБА_2, на будинок, що знаходиться в м.Стебнику по вулиці Суха Воля,9, було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4; про визнання недійсним в повному обсязі договору від 01.06.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (про дарування ? частини спірного будинковолодіння) змінено, визнавши недійсним цей договір в частині дарування ОСОБА_4 ОСОБА_13 своєї частки, що перевищує 17,5% спірного будинковолодіння; про відмову у задоволенні його, ОСОБА_2, позову про визнання недійсним договору від 16.08.2002 року між мною, ОСОБА_2, та ОСОБА_13 (про дарування 1/2 частини спірного будинковолодіння) у звязку із пропуском строку позовної давності було скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. В решті оскаржуване рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2010 року було залишено без змін і набрало законної сили.

Відповідно до ст.377ЦК України, відносини, пов?язані із виникненням прав на земельну ділянку у зв?язку із виникненням прав на будівлі і споруди, що на ній знаходяться, врегульовані ст.120 чинного ЗК. Перехід права власності на землю вимагає в цьому випадку окремого договірно-правового регулювання шляхом укладання відповідних цивільно-правових угод між власником земельної ділянки і набувачем будівлі (споруди). Такими угодами можуть бути договори купівлі-продажу, дарування, міни земельної ділянки.

Частина 1 статті 120 ЗК поширює свою дію лише на випадки, коли відчужувателем будівель (споруд) є власник земельної ділянки, а також те, що право власності і право користування ділянкою можуть переходити лише для того цільового призначення, яке мала земельна ділянка під час її приналежності відчужувателю.

Як вбачається із п.18 Постанови Пленуму ВС України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-У (997-16) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009р. N1702-УІ (1702-17).

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами абзацу 1 п.12 розділу X «Перехідні положення» ЗК (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з врахуванням вимог абз.3 цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. У разі надання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст.155 ЗК).

Отже, указаними нормативними документами визначено правові підстави набуття громадянами права власності земельними ділянками із земель комунальної власності, яким є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Таким чином позивач ОСОБА_2 ще у 2011 році став законним власником 13/40 житлового будинку № 9 по вулиці Сухо Воля в м. Стебнику, що пітвреджується Витягом про державну реєстрацію прав від 11.05..2012 року.

Аналізуючи викладене, суд, оцінюючи обставини, прийшов до переконання, що позивачу ОСОБА_2, нічого не перешкоджало здійсненню права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах. Оскільки позивачу було відомо про факт винесення спірних рішень, однак останній не вчинив жодних дій для їх оскарження у встановлений чинним законодавством строк.

Строки позовної давності мають загальний характер, оскільки поширюються на всі цивільні правовідносини за винятком спеціально обумовлених в законі.

Загальний строк позовної давності складає три роки. Загальним цей строк називається тому, що застосовується до всіх правовідносин, за винятком тих, для яких законом встановлені інші, більш короткі, або більш тривалі строки (ст. 258 ЦК) і звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права.

Крім того, відповідно до ст.268 ЦК України встановлено вимоги, на які позовна давність не поширюється.

Однак законом №4176-VI було виключено п.4 ч.1 цієї статті, який передбачав, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, тобто на момент звернення до суду з даним позовом п.4 ч.1 ст.268 ЦК України - виключено. Разом з тим, пунктом 5 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №4176-VI встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

ОСОБА_7 враховано ту обставину, що строки позовної давності, які визначені ЦК України застосовуються лише у цивільно-правових відносинах, та не підлягають застосуванню в публічно-правових.

У листі ВССУ від 16.01.2013р. № 10-70/0/4-13 " Про окремі питання застосування строків позовної давності зазначено, що відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, матеріали справи не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а відтак аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що в заявлені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 377 ЦК України, ст. 120, ЗК України , суд,

ВИРІІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Стебницької міської ради, Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за участю третіх осіб Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (в особі відділу Держгеокадастру у м.Дрогобич Львівської області), ОСОБА_4 про визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, відмовити.

Судові витрати покаласти за раухнок державних асигнувань.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду .

Головуюча суддя_________________