10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вінницького районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення суми майнового забезпечення,
за касаційною скаргою Вінницького районного центру зайнятості, поданою директором Парфенюк Ю.І., на рішення Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року Вінницький районний центр зайнятості (далі - Вінницький РЦЗ) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми майнового забезпечення.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_4 з 01 квітня 2014 року була зареєстрована у Вінницькому РЦЗ як особа, що шукає роботу. Їй було призначено та виплачено допомогу по безробіттю.
28 квітня 2015 року відповідачку було знято з реєстрації у зв'язку із працевлаштуванням. За час перебування на обліку відповідачкою було отримано кошти в розмірі 10 436 грн 82 коп.
Відповідач реєструючись у центрі зайнятості як безробітна 01 квітня 2014 року перебувала у трудових відносинах з Державним навчальним закладом «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій».
ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі наказу від 31 березня 2014 року з 01 квітня 2014 року.
Ураховуючи наведене, та те, що відповідач навмисно приховала інформацію щодо наявності трудових відносин між нею та навчальним закладом, Вінницький РЦЗ просив стягнути з ОСОБА_4 допомогу по безробіттю в розмірі 10 436 грн 82 коп.
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада

2016 року рішення Барського районного суду Вінницької області від

25 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі директор Вінницького районного центру

зайнятості - Парфенюк Ю.І. просить скасувати рішення Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено факту умисного невиконання обов'язків безробітного та зловживання ними, що є єдиною підставою для стягнення суми виплаченого матеріального забезпечення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працювала на посаді керівника гуртка Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій» за сумісництвом з 04 грудня 2013 року по 01 квітня 2014 року.

01 квітня 2014 року ОСОБА_4 звільнено з Державного навчального закладу «Центр професійно-технічної освіти торгівлі та харчових технологій».

Цього ж дня ОСОБА_4 звернулась до Вінницького РЦЗ із заявою про надання статусу безробітного. Наказом Вінницького РЦЗ від

02 квітня 2014 року за № НТ140402 ОСОБА_4 надано статус безробітної з 01 квітня 2014 року.

Наказом від 08 квітня 2014 року за № НТ140408 ОСОБА_4 призначено виплату допомоги по безробіттю з 08 квітня

2014 року по 02 квітня 2015 року. Цим же наказом розпочато виплату допомоги по безробіттю з 08 квітня 2014 року.

Згідно наказу центру зайнятості від 03 квітня 2015 року № НТ150403, у зв'язку із закінченням строку виплати, припинено виплату допомоги по безробіттю.

У зв'язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту), наказом від 28 квітня 2015 року № НТ150428, припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_4

Згідно з повідомленням головного бухгалтера Вінницького РЦЗ за час перебування на обліку у Вінницькому районному центрі зайнятості ОСОБА_4 отримано допомогу по безробіттю за період з

01 квітня 2014 року по 28 квітня 2015 року в розмірі 10 436 грн 82 коп.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20 листопада 2000 року № 307 (далі - Порядок), передбачена єдина підстава для стягнення суми виплаченої допомоги по безробіттю є неподання безробітним відомостей про обставини, що впливають на умови її виплати під час одержання допомоги по безробіттю.

Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного (п. 6 Порядку).

Згідно пункту 5 цього Порядку, статус безробітного надається особам, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості.

Відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, підставами для відмови у наданні статусу безробітного, зокрема, є відсутність на дату звернення до центру зайнятості документів, зазначених у пунктах 3 і 4 Порядку; встановлення факту зайнятості особи, у тому числі отримання повідомлення роботодавця про працевлаштування особи.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що жодних навмисних дій з приховання інформації щодо працевлаштування чи подання недостовірних даних, відповідачем вчинено не було. З боку ж працівників центру зайнятості не було проведено повної перевірки даних для надання статусу безробітного, а тому, вся вина в неправильному оформленні статусу безробітної покладається на позивача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницького районного центру зайнятості, подану директором Парфенюк Ю.І., відхилити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 листопада 2016 року в справі за позовом Вінницького районного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення суми майнового забезпечення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова