19 вересня 2017 року
Справа № 489/5927/16-ц
Номер провадження 2/489/548/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2017 р.

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Недавньої А.С.,

за участю:

представника позивача - Довгої А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити порушене право власності неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 р. Орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити порушене право власності неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтували тим, що 14 листопада 2014 р. рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради, позивачам, батькам неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано дозвіл на продаж від імені неповнолітньої належної їй 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, та купівлю 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 з оформленням ОСОБА_4 власником даної частки. Батьки продали частку житла, що належала дитині, а рішення в частині придбання власності на ім'я дитини - не виконали. За зверненням до позивача матері дитини, ОСОБА_2 щодо можливості ОСОБА_3, відповідачем по справі, подарувати ? частку квартири АДРЕСА_3, що є його приватною власністю, рішенням позивача від 24 липня 2015 р. дозволено дарування дитині зазначеного нерухомого майна. Проте, на час звернення до суду з позовом, і друге рішення залишається невиконаним.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зобов'язати відповідачів відновити порушене право власності їх дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом придбання або набуття на ім'я дитни житла або частки у житлі не менше тої, що була у відчуженій квартирі в спосіб, встановлений законом.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 02 вересня 2008 р., квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 по 1/3 частці за кожному.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 14 листопада 2014 р., відповідачам, батькам неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, було надано дозвіл на продаж від імені неповнолітньої належної їй 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та купівлю ? частки квартири АДРЕСА_2 з оформленням ОСОБА_4 власником даної частки.

В обґрунтування позовних вимог представником органу опіки та піклування зазначено, що у відповідності до рішення Органу відповідачам було надано дозвіл на продаж частки квартири їх неповнолітньої дитини та одночасно надано дозвіл на придбання їй частки іншого житла. Проте відповідачі частку квартири, що належала дитині продали, однак частку в іншому житлі (квартири, житлового будинку), рівноцінну проданій - не придбали.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2014р. продана ОСОБА_6, ОСОБА_7, право власності ОСОБА_2 на дану квартиру припинено з моменту укладення договору купівлі-продажу, однак відомості щодо реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 - відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що до моменту звернення позивача до суду із даним цивільним позовом відповідачі частку житла неповнолітній ОСОБА_4 у спосіб встановлений законом, так і не придбали.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Так, відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Особисті майнові відносини між батьками та дітьми регулюються положеннями СК України і таке регулювання здійснюється з метою, зокрема, утвердження почуття обов'язку перед дітьми на засадах справедливості, добросовісності та розумності з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.2 ст.1, ч.8, 9 ст.7 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, а саме укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачі зобов'язання щодо придбання їх неповнолітній дочці частки житла рівноцінної проданої ними частки квартири дитини, до моменту звернення позивача із даним позовом до суду не виконали, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачі на користь держави судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання відновити порушене право власності неповнолітньої дитини - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 придбати (передати) у власність ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, частку або в цілому житла не менше тої частки, яка належала їй у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, у встановлений законом спосіб.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп., по 689 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова