У Х В А Л А

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П.,

СитнікО.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконними та скасування наказів про переміщення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала на посаді тальмана першого терміналу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торговельний порт»). Наказами директора підприємства від 26 січня 2015 року зі штатного розпису виключено посаду тальмана першого терміналу та переміщено ОСОБА_3 в структурний підрозділ «3 термінал» на посаду тальмана третього терміналу на постійно. 29 квітня 2015 року її було переміщено на посаду тальмана четвертого терміналу з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність.

Посилаючись на те, що вказані вище накази прийняті з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки не були обумовлені умовами трудового договору, ОСОБА_3 просила визнати зазначені вище накази незаконними та скасувати їх, поновити її на посаді тальмана першого терміналу та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2015 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Поновлено ОСОБА_3 строк на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року за № 46/0 про переміщення ОСОБА_3 Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» 26 січня 2015 року за № 33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису посади тальмана першого терміналу, яку займала ОСОБА_3 Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року за № 46/0 про переміщення ОСОБА_3 Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29 квітня 2015 року за № 247 - О в частині переміщення ОСОБА_3 Поновлено ОСОБА_3 на посаді тальмана першого терміналу. Стягнуто з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 лютого 2015 року по 02 червня 2016 року у сумі 97 788 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при переміщенні позивача вийшов за межі умов трудового договору і провів переміщення позивачки без її згоди зі скороченням постійного робочого місця та посади, обумовленої трудовим договором, що є порушенням трудового законодавства.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивача було не переведено, а переміщено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП України з одного структурного підрозділу до іншого на ту ж саму посаду - тальмана, а також збережено істотні умови праці.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді тальмана першого терміналу ДП «Іллічівський морський торговельний порт».

Наказами директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26 січня 2015 року зі штатного розпису виключено посаду тальмана першого терміналу та переміщено ОСОБА_3 в структурний підрозділ «3 термінал» на посаду тальмана третього терміналу на постійно.

29 квітня 2015 року наказом директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» її було переміщено на посаду тальмана четвертого терміналу з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що вказані вище накази прийняті з порушенням вимог трудового законодавства.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що посада тальмана першого терміналу, тальмана третього терміналу та тальмана четвертого терміналу є загальною для тальманів усіх підрозділів з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.14. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» від 29 липня 2015 року записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Згідно з примітками 1 та 2 Додатка «В» Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року за № 327, назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.

Окрім того, до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися похідні слова за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії.

Таким чином, тальман першого терміналу у відповідності до умов трудового договору та Додатка «В» Класифікатора професій є найменуванням посади, яку займала позивачка і на яку вона надала згоду постійно працювати в ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на першому терміналі.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням позивачки про те, що при її переміщенні проведено скорочення постійного місця роботи у першому терміналі, яке вона займала, і її переведено на інше постійне місце роботи в інший структурний підрозділ на посаду тальмана третього терміналу, а в подальшому - на посаду тальмана четвертого терміналу.

Згідно зі ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У ч. 2 ст. 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: у межах цих умов переміщення можливе, поза ним - протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-1178цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Апеляційний суд на наведене уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не дав належної оцінки твердженням ОСОБА_3 про те, що відповідач при переведенні вийшов за межі умов трудового договору і провів переведення позивачки без її згоди зі скороченням постійного робочого місця та посади, яку вона обіймала в першому терміналі, хоча роботодавець незаконно оформив це як постійне переміщення, а також не з'ясував, чи наявні були посади тальманів у інших терміналах та чи пропонував відповідач позивачу вакантні посади.

Отже, суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П.Євграфова

О.М.Ситнік

О.В.Умнова