ухвала

іменем україни

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича - Присяжнюка Андрія Юрійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що в порушення умов договору ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість у сумі 2 211 287 грн 27 коп.

01 квітня 2015 року ПАТ «Родовід Банк» подав в судовому засіданні заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 3 992 255 грн 83 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_4 в червні 2015 року звернулася до суду із зустрічним позовом до банку про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору.

Рішенням Печерського районного суду від 12 травня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту кредитного договору залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором станом на 27 лютого 2015 року у розмірі 357 943,64 грн, з яких: 144 454,78 грн - заборгованість по кредиту, 144 454,78 грн - пеня, 6 707,78 грн - 3 % річних від суми простроченого кредиту, 7 840,54 грн - 3 % річних від суми прострочених процентів по кредиту, 24 332,48 грн - інфляційні втрати від суми простроченого кредиту, 30 153,28 грн - інфляційні втрати від суми прострочених процентів за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у сумі 3 654,00 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Родовід Банк» Куліша В.М. - Присяжнюк А.Ю. просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи частково рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення первісного позову, апеляційний суд виходив з того, що факт неналежного виконання умов кредитного договору ОСОБА_4 не оспорювався і до закінчення розгляду справи у суді першої інстанції відповідач звернулася із заявою про застосування строків позовної давності, однак умовами договору передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, а строк дії кредитного договору до 16 липня 2015 року.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до розміру заборгованості за кредитом у сумі 144 454,78 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки перебіг позовної давності починається з дати виникнення зобов'язання повного погашення кредиту, тобто з 16 липня 2015 року, а також щодо відсутності істотних обставин для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, 16 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», назву якого згідно із статутом змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 77.1/АК-01293.08.2, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у розмірі 21 658,00 доларів США терміном до 16 липня 2015 року включно.

Згідно з п. 1.5. кредитного договору процентна ставка за кредитами встановлюється у розмірі 7,7% річних.

У пункті 1.5.1. кредитного договору сторони погодили, що щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується, починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа (включно) кожного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 258,00 дол. США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку та повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 16 липня 2015 року. Щомісяця, до 10-го числа (включно) сплачувати банку плату за обслуговування кредиту, згідно п. 1.5.1 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник зобов'язується сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % процента від суми простроченої заборгованості.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі 21 658,00 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки від 16 липня 2008 року та квитанцією від 16 липня 2008 року № 1691_15.

14 жовтня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору від 16 липня 2008 року № 77.1/АК-01293.08.2, згідно з якою процентна ставка встановлена в розмірі 9,7 % річних.

04 березня 2009 року між банком та ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору від 16 липня 2008 року № 77.1/АК-01293.08.2, відповідно до умов якого банк здійснює переведення залишку заборгованості за кредитом, наданим позичальнику згідно з кредитним договором в доларах США в національну валюту України - гривні (конвертація).

Конвертація залишку заборгованості за кредитом здійснюється за курсом, встановленим банком на момент конвертації за умови погашення позичальником в повному обсязі суми нарахованих на дату конвертації процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору в день здійснення операції з конвертації залишку заборгованості за кредитом.

Сума залишку заборгованості за кредитом, що обліковується на позичковому рахунку позичальника на дату укладення додаткового договору складає 14 881,79 дол. США. Після здійснення банком вказаної операції сума кредиту, наданого позичальнику, яку позичальник зобов'язаний повернути банку в термін до 16 липня 2015 складає 107 148,89 грн. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі 25 % річних. Починаючи з місяця наступного за звітним, позичальник зобов'язується щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 391,54 грн та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник належним чином не виконував своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 27 лютого 2015 року, наданого ПАТ «Родовід Банк» сума заборгованості ОСОБА_4 на дату розрахунку складає 3 922 255 грн 83 коп.

Факт неналежного виконання умов кредитного договору ОСОБА_4 не оспорювався і до закінчення розгляду справи у суді першої інстанції відповідачка з вернулася із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

За вказаних обставин та наведених правових норм, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, оскільки судом першої інстанції не враховано умови договору щодо погашення кредиту щомісячними платежами, а також строк дії Кредитного договору до 16 липня 2015 року.

Згідно з умовами кредитного договору сторони погодили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 16 липня 2015 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору до 16 липня 2015 року сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання)

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 06 квітня 2016 року № 6-2520цс16.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовами кредитного договору передбачено пеня у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості у разі порушення строків повернення кредиту (пункт 3.6 договору кредиту).

Також, як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості в межах позовної давності становить 144 454,78 грн, а банком заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі 3 609 037,91 грн.

Таким чином, розмір заявленої банком пені значно перевищує розмір суми заборгованості за кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи дохід ОСОБА_4 за період 2013-2015 р.р. складає 1 000 грн. Крім того, згідно з випискою № 10199 з Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги більш ніж півроку перебуває на лікуванні у зв'язку з переломом хребта.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до розміру заборгованості за кредитом у сумі 144 454,78 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення суми трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості в межах позовної давності у розмірі 14 548,32 грн та суми інфляційних втрат за кредитом 54 485,76 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Родовід Банк» Куліша Віктора Миколайовича - Присяжнюка АндріяЮрійовича відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік