РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2295/16-ц

16 травня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2., представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації. Уточнивши позовні вимоги просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинку 62, що по вулиці Лятуринської, що у м. Костопіль, Рівненської області.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що йому на праві спільної часткової власності належить ? частки житлового будинку № 62, з надвірними будівлями, що розташований по вул. Лятуринської, що у м. Костопіль, Рівненської області. У належному йому будинку також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_4 та їхні спільні діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між ним та ОСОБА_4 було розірвано 12 квітня 2013 року, з того часу відповідачі не користуються належним йому майном, тобто уже понад 4 роки, окрім того ОСОБА_4 ніякої участі в утриманні данного будинку не приймає. Керуючись вимогами статтей 71, 156, 163 ЖК України та статями 319, 405 ЦК України просить його позов задоволити.

Позивач та представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача повністю. Вказав, що причиною того, що ОСОБА_4 залишили місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні спірним будинком, тому його довірителька була змушена з дітьми переїхати жити до своєї матері.

Відповідач, ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона та діти на даний момент проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належить її матері. У будинку за адресою вулиця Лятуринської, 62 м. Костопіль вона з дітьми не проживає уже понад чотири роки, оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_1 поміняв замки у спріному будинку і виставив усі її речі на вулицю, таким чином чинив перешкоди у здійсненні її права користуватися спірним будинком, враховуючи викладене просить суд відмовити у задоволенні позову.

Від третьої особи - Органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, одночасно зазначено, що Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації із метою захисту прав та законних інтересів малолітніх дітей, заперечує, щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратили право користування житловим приміщенням № 62 по вулиці Лятуринській у місті Костопіль Рівненської області.

Суд, заслухавши пояснення та доводи сторін, обєктивно та неупереджено, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на захист кожною особою свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства передбачено ч. 2 ст. 15 ЦК України. Способом захисту свого порушеного права позивачем обрано визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Згідно вимог, передбачених статями 10, 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обовязок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ? частка житлового будинку з надвірними будівлями, що за адресою вулиця Лятуринської, 62, м. Костопіль, Рівненська область, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 13369847 від 29.01.2007) (а.с. 5 ) та копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 62 по вулиці Лятуринської, місто Костопіль, Рівненська область від 20.11.2012 року (а.с. 73-76). Встановлено, що власником другої ? частки будинковолодіння № 62, що по вулиці Лятуринської є ОСОБА_7 У судовому засіданні було з'ясовано, що частки належні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в натурі в окремий об'єкт не виділялися, однак дані частки є поділеними в окремі квартири, згідно рішення Костопільського районного народного суду Рівненської області від 12 жовтня 1989 року, власники мають окремі будинкові книги та окремі рахунки для сплати комунальних послуг, що також підтверджувалося показами свідка ОСОБА_7 З дослідженої будинкової книги належної ОСОБА_7 судом було встановлено, що у належній йому частці спірного будинку зареєстровані він, його дружина та син. З дослідженої будинкової книги ОСОБА_1 вбачається, що у належній йому частці зареєстровані він та відповідачі по справі (а.с. 78-80).

Так, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 таким, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку 62, що по вулиці Лятуринської у м. Костопіль, так як вони зареєстровані у належній йому частці будинку, однак в ньому не проживають, і внаслідок чого ОСОБА_1 несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року.

Від подружнього життя сторонни мають двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із досліджених в судовому засіданні документів, вбачається, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку з 2010 року, що підтверджується інформаційними долвідками АДБС УДМС України в Рівненській області (а.с. 24-17).

Як зясовано судом та узгоджується з матеріалами справи, відповідач ОСОБА_4 та діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були поселені та зареєстровані у зазначеному житловому будинку на правах члена сімї.

Рішенням Костопільського районного суду № 564/464/13-ц від 12 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований 21 травня 2004 року Відділом РАЦС Костопільського районного управління юстиції, за актовим записом № 62 було розірвано (а.с. 7).

Після розірвання шлюбу, тобто з 2013 року, ОСОБА_4Ю, з дітьми почали проживати у квартирі № 104 у будинку № 76, що по вулиці Рівненській у м. Костопіль, Рівненської області, яка належить матері ОСОБА_4 Даний факт підтверджується довідкою виданною головою кооперативу «Південний» ОСОБА_9 за № 36 від 06 березня 2017 року (а.с. 46).

Підставою звернення до суду позивач вказує тривале не проживання відповідачів у спірному будинку без поважних причин понад один рік, окрім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_4 більше не є членом сімї власника житлового будинку, так як шлюб між ними було розірвано, тому просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Також, зазначає, що ОСОБА_4 жодних коштів за користування спірним житловим приміщенням як наймач не сплачує, участі в оплаті житлово-комунальних послуг також не бере.

Так, факт не проживання відповідачки ОСОБА_4 у житловому будинку по вул. Лятуринської, 62 в м. Костопіль Рівненської області, де вона зареєстрован, та її вибуття на інше постійне місце проживання підтверджується згадуваною вище довідкою виданною головою кооперативу «Південний» ОСОБА_9 за № 36 від 06 березня 2017 року, показами свідків та поясненнями самої ж ОСОБА_4

Зокрема, свідок ОСОБА_10, показала що вона є матір'ю позивача ОСОБА_1, зазначила, що її син та ОСОБА_4 розірвали шлюб 4 роки тому, упродовж цього часу ОСОБА_4 та діти не користуються спірним будинком, що знаходиться за адресою вулиця Лятуринської, 62 м. Костопіль. Свідок також вкзала, що замки у спірному будинку дійсно були поміняні, однак це було ще за час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Вказала, що після розірвання шлюбу невістка з дітьми переїхали проживти до матері ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_11, показала, що вона проживає поряд із спірним будинком, за адресою вул. Лятурнської, 35, м. Костопіль, Рівненської області. Зазначила, що ОСОБА_4 дійсно не проживала у будинку за адресою Лятуринської, 62 м. Костопіль.

Свідок ОСОБА_12, зазначила, що вона проживає по-сусідству із спірним будинком, який належить ОСОБА_1 Зазначила, що ОСОБА_4 у будинку за адресою вулиця Лятуринської, 62 м. Костопіль не проживала і не проживає, свідок повідомила, що їй відомо, що вона лише прописана у спірному будинку.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що він проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7. Пояснив суду, що спірний будинок поділений на дві частини, власником ? частки є він, а другої ОСОБА_1, однак вони мають різні рахунки, щодо комунальних послуг та різні будинкові книжки, кожний на свою частку окремо. Показав, що дійсно відповідачі прописані у належній позивачу частці будинку. Також вказав, що десь чотири роки назад ОСОБА_1 виставив речі з будинку на вулицю, які сторони туди завозили разом за час перебування у шлюбі.

Статтею 150 ЖК України передбачене право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину) будинку, користуватись ним для особистого проживання членів їх сімей і право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд, дарувати, продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_4, будучи зареєстрованою у житловому будинку позивача перешкоджає користуванню належним позивачу майном через необхідність нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих чоловік.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 2013 року вибула на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення, а саме в АДРЕСА_1 та без поважних причин понад шість місяців відсутня у житловому будинку по вул. Лятуринської, 62, м. Костопіль Рівненської області, то суд приходить до висновку, що вона втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Лятуринської, 62 в м. Костопіль, Рівненської області, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_4Ю, та її представника, щодо того, що вона змушена була переїхати проживати до квартири матері, оскільки позивач ОСОБА_1 чинив перешкоди у здійсненні її права користуватися житловим приміщенням у будинку № 62, що у м. Костопіль, оскільки ними не було надано жодних доказів на підтвердження данного факту, а також ОСОБА_4 зазначила, що вона не зверталася ні до яких державних органів щодо захисту свого права та у 2013 році переїхала проживати до своєї матері, окрім того зазначила, що свої права на проживання у спірному будинку після розірвання шлюбу до ОСОБА_1 не пред'являла.

Таким чином позовна вимога позивача щодо визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Лятуринської, 62 в м. Костопіль Рівненської області підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача щодо визнання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, виходячи з положень спеціальних законів, які регламентують захист прав неповнолітніх та малолітніх осіб, зокрема ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», та враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_1 є рідним батьком дітей, і проживає та зареєстрований у спірному будинку, суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Окрім того, судом встановлено, що квартира у якій проживає з дітьми ОСОБА_4 належить її матері, а тому зареєструвати у ній дітей вона не має можливості, так як не є її власницею та не має права розпоряджатися нею.

Враховуючи викладене суд не приймає до уваги пояснення позивача, обгрунтовані рішенням суду про розірвання шлюбу, щодо того, що місце реєтрації дітей має бути за місце проживання матері, оскільки згідно рішення Костопільського районного суду № 564/464/13-ц від 12 квітня 2013 року, на яке посилається позивач та його представник, вказано лише, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відсутній спір щодо проживання дітей, оскільки останні на даний час проживають з матір'ю, щодо місця реєстрації дітей у рішенні не зазначено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст..319 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року, ч.1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку № 62 по вулиці Лятуринська у м. Костопіль, Рівненської області.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_13