Справа № 465/5267/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2612/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_3, його представника

ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 та автомобіля марки "Жигулі" із визначенням 1/2 права власності на них.

ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частку в майні, що є спільним сумісним майном, список та перелік якого подав у письмовому вигляді, а саме:

- квартира за адресою: АДРЕСА_2;

- мультиварка Philips 1штука; кухонний комбайн CjmbiMax 700 1 штука; холодильник Ardo 1 штука; праска електрична Magio 1 штука; електромясорубка ZELMER 1 штука; лампа фото полімерна Vivadent Astralis 5 1 штука; фрітюрниця Bosch 1 штука; пательня з кришкою KAISERHOFF 1штука; пательня тефлонову з кришкою 1 штука; форми для випічки 3 штуки; рисо варка Reiskugel 1штука; Сервіс чайний білий на 14 приборів; сервіс кавовий сірий на 14 приборів; сервіс кавовий біло чорний на 6 персон; сервіс чайний коричневий на 20 приборів; фужери келішки золоті 16 одиниць; склянки прозорі 13 штук; фужери кришталеві 6 штук; келішки кришталеві 8 штук; горнята кавові (чорні) 2 штуки; чайний сервіз (темне скло) 5 персон; сервіс столовий 10 приборів; миски (гаварецька кераміка) 2 штуки; каструлі (жовті) 2 штуки; каструлі (бежеві) з кришками 4 одиниці; полумиски 4 штуки; струпка мармурова 1 штука; набір кухонних ножів 7 одиниць; набір кухонний чорний 3 одиниці; набір кухонний червоний 3 одиниці; набір кухонний металевий 5 одиниць; набір кухонний дерев»яний 5 одиниць; ножі, виделки, ложки столові на 6 персон; чайні ложки 11 штук; маленькі виделки 4 штуки; ножі для масла 3 штуки; сервіс десертний скляний на 13 приборів; набір столовий Bohmann на 12 персон (ложки, виделки, ножі,чайні ложки); тарілка з лопаткою 1 штука, електрофен 1 штука; газова колонка Vaillant 1 штука; пральна машина Siemens 1 штука; електричний чайник Magiteg 1 штука; газова плита Gefect 1 штука; витяжка кухонна Cata 1 штука; мікрохвильова Sharp 1 штука; телевізор 1 штука; колекція народного костюму: запаски 6 штук; обгортки 3 шт.; сорочка жіноча вишивана 7 штук; спідниця вишивана 1 шт; крайки 7 штук; сорочка чоловіча 3 штуки; штани чоловічі 2 штуки; рушники вишивані 5 штук; скатертина вишивана 1 штука; серветки вишивані 6 штук; шкіра кабана; шкіра козулі; шкіра овеча.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання права приватної часткової власності на 1/2 автомобіля марки "Жигулі" - залишено без розгляду.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частку в майні, що є сумісним майном подружжя, задоволено.

Визнано, що квартира АДРЕСА_3, є спільною сумісною власністю подружжя.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3.

Уточнені позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, задоволено.

Визнано майно спільним майном подружжя та визнано право власності на це майно по 1/2 частки за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 згідно переліку наведеного у мотивувальній частині вказаного рішення.

Враховуючи матеріальне становище ОСОБА_5 та стан її здоровя, клопотання про зменшення суми для сплати судового збору за зустрічним позовом, зменшено.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ідентифікаційний код № НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Судовий збір в розмірі 400,00 грн., що сплачений позивачем ОСОБА_5 відповідно до квитанції № 253 від 21 серпня 2016 року, повернуто.

ОСОБА_3 від сплати судового збору звільнено відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3В ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що спірна квартира по вул. Квітневій, 3/29 у м. Львові була придбана за кошти його батьків, шляхом продажу квартири по вул. Ковжуна, 9/2 у 2001 році за 30 тис. грн., за які вподальшому було придбано дві квартири: по вул. Генерала Чупринки, 77/5 та по вул. Квітневій, 3/29. Даний факт було підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, показами ОСОБА_7 та відсутністю доказів на зі сторони позивачки які б вказували на її фінансову участь у придбанні квартири. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині задоволення первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_5- ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду оскаржується лише в частині визнання квартири №29 житлового будинку №3 по вул. Квітневій у м. Львові спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частину частку цієї квартири, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду в частині поділу іншого майна судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання квартири №29 житлового будинку №3 по вул. Квітневій у м. Львові спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частину частку цієї квартири, суд першої інстанції виходив з того, що квартира набута колишнім подружжям під час перебування у шлюбі, за їх спільні кошти, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження придбання квартири лише за кошти ОСОБА_3, який зазначений покупцем у договорі купівлі - продажу квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 25.11.1994 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-СГ №311310, виданим відділом РАГС Львівського міськвиконкому, під час шлюбу у них народилось троє дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.01.2016 року, шлюб між сторонами розірвано.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2001 року на підставі договору купівлі - продажу АЕЕ № 291394 від 15.11.2001 року ОСОБА_3 придбав двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 15891,00 грн., право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується реєстраційним посвідчення серії КММ № 066955, реєстровий номер № 5563, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, у якій позивачка, відповідач та їхні діти значаться зареєстрованими, що підтверджується довідкою, виданою КЕВ Будинкоуперавління № 4 №637 від 04.07.2014 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майноі в тому випадку, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно вимог ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 23, 24 постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. (ч.2 ст. 28 КпШС).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості ( статті 58, 59 ЦПК), і це є процесуальним обов»язком (статті 10, 60 ЦПК України).

При цьому у разі придбання майна хоча у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_5, відповідач стверджував про те, що квартира №29 у житловому будинку №3 по вул. Квітневій у м. Львові була придбана за кошти, отримані його батьком, ОСОБА_7, від продажу належної йому на праві власності квартири №2 у житловому будинку №9 по вул. Ковжуна у м. Львові, яку він продав 01.11.2001 року за ціною 30000.00 грн., що підтверджується договором купівлі продажу квартири, а також показаннями ОСОБА_7, наданими ним, як свідком, суду першої інстанції.

З договору купівлі продажу, укладеного 15 листопада 2001 року, вбачається, що колишній чоловік позивачки ОСОБА_3 купив двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4, вартістю 15891,00 грн.

З договору купівлі продажу, укладеного 30.11.2001 року підтверджується, що квартира №5 у житловому будинку №77 по вул. Чупринки у м. Львові була куплена ОСОБА_7 та ОСОБА_12 за ціною 23642.00 грн.

А відтак, вартість квартир, придбаних ОСОБА_3 та його батьками, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 становить 39533.00 грн., тобто, вартість придбаних квартир є значно більшою за вартість відчуженої квартири.

Твердження апелянта на те, що квартира №29 житлового будинку №3 по вул. Квітневій у м.Львові виключно за кошти його батька, ОСОБА_7, які він отримав від продажу квартири по вул. Ковжуна у м. Львові, ґрунтується на припущеннях, та спростовується тим, що вартість придбаних квартир є значно більшою за вартість відчуженої квартири.

Даючи оцінку твердженням ОСОБА_3 про те, що спірна квартира була придбана виключно за кошти, отримані від продажу його батьками квартири спростовуються даними про вартість квартири, проданої батьками відповідача (вул. Ковжуна у м. Львові), та вартістю двох придбаних квартир (вул. Квітнева у м. Львові та вул. Чупринки у м. Львові), яка є значно більшою, різниця становить 9533.00 грн.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши надані сторонами спору докази на підтвердження обставин придбання спірної квартири, те, що ОСОБА_3 не надано доказів, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, щодо набуття спірної квартири виключно за кошти батька, ОСОБА_7, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання квартири №29 у житловому будинку №3 по вул. Квітневій у м. Львові спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оскільки вищенаведений об»єкт нерухомого майна був придбаний з метою проживання в ній сім»ї ОСОБА_5 в період перебування сторін у шлюбі, що був зареєстрований у 1994 році, а спірна квартира була придбана у 2001 році.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції вірно врахував, що спірна квартира була куплена під час перебування сторін у шлюбі, у договорі купівлі продажу спірної квартири покупцем значиться відповідач ОСОБА_3, а не його батько, договір купівлі продажу недійсним не визнавався, батько відповідача, ОСОБА_7, майнових претензій до сторін спору не заявляв.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними, якщо інше не визначено ними чи шлюбним договором.

Відповідно до ст. 29 КпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або доного із них суд може постановити рішення про : поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для господарського призначення; розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного із подружжя у спільному майні; присудження майна в натурі одному із подружжя, з покладенням на нього обов"язку компенсувати другому із подружжя його частку грішми.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, визнавши спірну квратиру спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, з врахуванням рівності часток подружжя, правомірно визнав за ОСОБА_5 право власності на ? частку у квартирі № 29 житлового будинку № 3 по вулиці Квітневій у м. Львові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2