Справа № 308/5414/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П.,Мацунича М.В.

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому з урахуванням уточнень, остаточно просив стягнути 7056,77 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Позов мотивував тим, що після досягнення ним 60-річного віку йому було призначено пенсію, однак управлінням Пенсійного фонду України в м. Ужгороді безпідставно при проведенні розрахунку розміру пенсії не було прийнято в розрахунок тривалості трудового стажу певні періоди трудової діяльності та навчання.

Неодноразові звернення із заявами до Управління Пенсійного Фонду (далі УПФ) в м. Ужгороді Закарпатської області (правонаступником якого є Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) бажаного результату не дали, тому позивач звертався з позовом до суду. Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2015 визнано протиправними дії УПФ України в м. Ужгород Закарпатської області щодо невключення ОСОБА_1 в трудовий стаж для нарахування пенсії періоду навчання на денній формі навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977. Зобов'язано УПФ України в м. Ужгород Закарпатської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з врахуванням включення в загальний трудовий стаж періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977 та нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 27.02.2015 та виплатити різницю між фактично отриманою з 27.02.2015 та належною до сплати сумою пенсії з урахуванням періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977.

Дану постанову ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 - залишено без змін.

Позивач зазначав, що у зв'язку з протиправними діями УПФ України в м. Ужгород Закарпатської області він змушений був на платній основі користуватися послугами фахівця в галузі права (адвоката), всього сплативши 6500 грн., брати участь в судових процесах, нести витрати на судові та інші супутні процедури, витрати, пов'язані з судовим розглядом спору судовими інстанціями двох рівнів, транспортні витрати, витрати на оплату послуг зв'язку (щонайменше 400 грн.), внаслідок чого розмір завданої йому матеріальної (майнової) шкоди становить 7056,77 грн.

Також позивач вказував, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає у значному погіршенні у відповідні періоди стану здоров'я позивача, який і без вказаних дій переніс у 2006 році інфаркт, розлади здоров'я позивача призвели до того, що він систематично почав страждати від високого артеріального тиску, чого не було до березня 2015 року, втратив здоровий сон, став більш нервово та чутливо реагувати на оточуюче середовище і зміну погодних умов, відчувати постійні розлади нервової системи, що свідчить про те, що за період з березня 2015 року по квітень 2016 року загальний стан здоров'я позивача значно погіршився у зв'язку з переживаннями, пов'язаними з протиправними діями відповідача. Також зазначав, що він без законодавчої потреби на протизаконні вимоги відповідача змушений був доводити відповідачу необхідність виконання функціональних обов'язків державного органу та представляти на вимогу відповідача різні не передбачені законодавством підтверджуючі довідки і документи. У зв'язку з відмовою відповідача від виконання рішення суду від 23.11.2015, яке набрало законної сили, його душевні страждання не припинені і до цього часу, оскільки позивачу доведеться пройти процедуру, пов'язану із зверненням до органів ДВС для примусового виконання рішення суду. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у 50 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2017 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На це рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Заслухавши позицію позивача, який скаргу просив задовольнити, та представників Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області і Державної казначейської служби України, які просили рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2015 у справі № 308/7549/15-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано протиправними дії УПФ України в м. Ужгороді щодо невключення ОСОБА_1 в трудовий стаж для нарахування пенсії періоду навчання на денній формі навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977; зобов'язано УПФ України в м. Ужгороді Закарпатської області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з врахуванням включення в загальний трудовий стаж періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977 та нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 27.02.2015 року та виплатити різницю між фактично отриманою з 27.02.2015 та належною до сплати сумою пенсії з урахуванням періоду навчання у Львівському політехнічному інституті з 18.06.1977 по 31.08.1977 та періоду оплачуваної відпустки за рахунок підприємства з 01.09.1977 по 30.09.1977; в решті позовних вимог відмовлено; постанову cуду звернено до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць (а.с.25-30).

Дану постанову ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 - залишено без змін (а.с.32-36).

10.05.2016 позивачу видано виконавчий лист у справі № 308/7549/15-а (а.с.40).11.05.2016 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ВПВР про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови суду від 23.11.2015 (а.с.41).

12.05.2016 старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.43).

18.05.2016 старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про виправлення описки в постанові про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 25.05.2016 (а.с.46).

20.05.2016 Ужгородське об'єднане УПФ України Закарпатської області звернулося до ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа № 308/7549/15-а у зв'язку з припиненням з 31.03.2016 діяльності УПФ України у м. Ужгороді, яке зазначено боржником у вказаному виконавчому провадженні.

27.07.2016 старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.170).

Суд першої інстанції вважав встановленим, що у серпні 2016 року постанову Ужгородського міськрайонного суду від 23.11.2015 року Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області виконано повністю.

Листами Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 30.09.2016 № 02/Г-174 (а.с.132-134) та від 12.10.2016 № 02/Г-181 (а.с.139-140), а також листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 20.10.2016 № 11251/Г-11 (а.с.154) позивача було повідомлено про проведені перерахунки та зазначено, що розрахунок проведено у серпні 2016 року та виплачено у вересні місяці 2016 року.

Проте з вересня 2016 року позивач неодноразово звертався до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо невиконання та неповного виконання рішення суду (а.с. 114-115, 124, 130-131). Листом від 14.12.2016 369/Г-99-01 (а.с.241) Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило позивача, що доплата за понаднормативний стаж була визначена невірно, і недоотримана сума буде виплачена разом з пенсією за грудень 2016 року.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів у підтвердження завданої йому як моральної, так і матеріальної шкоди незаконними діями Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Проте з такими висновками суду судова колегія погоджується не в повній мірі.

Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами врегульовані ст. ст. 1173, 1174 цього ЦК України.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судовими рішеннями в адміністративній справі № 308/7549/15-а встановлено, що дії УПФ України в м. Ужгороді при призначенні пенсії ОСОБА_1 щодо не включення до трудового стажу певних періодів є протиправними. Крім того, судова колегія враховує, що при виконанні рішення суду в адміністративній справі № 308/7549/15-а Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області допускались неточності, в зв'язку з чим позивач неодноразово звертався як до самого управління, так і до органів Пенсійного фонду вищих рівнів.

Внаслідок протиправних дій УПФ України в м. Ужгороді при призначенні йому пенсії позивач, особа похилого віку, змушений був звертатись до суду, це спричиняло погіршення стану його здоров'я, що підтверджується медичною документацією (а.с.109).

Відтак, наявні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

В той же час, визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди - 50000 грн. - судова колегія вважає необґрунтованою. Враховуючи, що погіршення стану здоров'я позивача, час та зусилля, яких позивач доклав для відстоювання свого права, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості судова колегія вважає, що у відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід тягнути 2000 грн. Такі кошти необхідно стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, оскільки, відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок відповідних відрахувань підприємств та організацій, а також коштів державного бюджету України.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позивач просив стягнути витрати, які ним були понесені під час розгляду адміністративної справи № 308/7549/15-а - витрати на оплату послуг адвоката, транспортні та інші витрати. Відповідно до ст. 87 КАС України витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з прибуттям до суду належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи (у даному випадку адміністративної) і являються судовими витратами, які підлягали розподілу при ухваленні рішення (за результатом розгляду адміністративної справи), у зв'язку з чим визначені позивачем витрати у розмірі 7056,77 грн. - не є матеріальною шкодою, а відтак позовна вимога про її стягнення задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права (п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України) слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення - стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь позивача 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрат и присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимоги.

Позивачем при поданні позовної заяви за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди було сплачено 1378 грн. судового збору (а.с. 2), та при поданні апеляційної скарги за цією вимогою було сплачено 1760 грн. судового збору (а.с.225 «а»). У апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду позивач просив судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду першої інстанції позовної заяви, яка містить одночасно вимогу майнового (стягнення матеріальної шкоди) і немайнового характеру (стягнення моральної шкоди), судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового (не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати - 551,20 грн.) та немайнового характеру (0,4 розміру мінімальної заробітної плати - 551,20 грн.). Отже, до суду першої інстанції позивачем згідно квитанції № 72 від 24.05.2016 надмірно сплачено судовий збір у розмірі 826,80 грн., які підлягають поверненню позивачеві. Відтак за подання апеляційної скарги ставка судового збору складає 1212,64 грн. (606,32 майнового та 606,32 немайнового), натомість ОСОБА_1 сплачено у сукупності за двома квитанціями 704,00 грн. та 1760,00 грн., у зв'язку з чим скаржником згідно квитанції № від 23.03.2017 надмірно сплачено судовий збір у розмірі 1251,36 грн., які підлягають поверненню ОСОБА_2

Оскільки вимогу про стягнення моральної шкоди задоволено частково (на 4%), тому позивачеві зі сплаченого за таку вимогу до судів судового збору в сумі 1157,52 грн. (551,20 + 606,32) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід присудити 46,30 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь ОСОБА_1 46,30 гривень у відшкодування сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачену суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, що сплачена надмірно згідно квитанції № 72 від 24 травня 2016 року на розрахунковий рахунок 002, Банк отримувача: 812016; одержувач УДКСУ у м. Ужгороді/ м. Ужгород/ 22030001; код одержувача: 38015610; а також надмірно сплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1251 (тисяча двісті п'ятдесят одну) гривню 36 (тридцять шість) копійок, що сплачена надмірно згідно квитанції № від 23 березня 2017 року на розрахунковий рахунок 002, Банк отримувача: 812016; одержувач УДКСУ у м. Ужгороді /м. Ужгород/ 22030101; код одержувача: 38015610.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді