АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/2262/15-ц
Провадження № 22-ц/792/560/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.

суддів: Талалай О.І., Янчук Т.О.

секретар Філіпчук О.С.

з участю апелянтки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Старокостянтинівська міська рада, ОСОБА_5 про встановлення факту, визначення частки у спільному майні подружжя, визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачка зазначала, що вона разом із своїми батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_3 проживала і вела спільне господарство по листопад 2013 року в будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_1 вказує, що після смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) вона не подала заяву про прийняття спадщини, оскільки вважала, що прийняла спадщину автоматично і саме у частці матері в спільній сумісній власності подружжя. Позивачка вказує, що протягом 2008-2013 рр. самостійно вела господарство у спірному будинку, обробляла город, за власні кошти проводила ремонт будинку та оплачувала комунальні послуги, також поховання матері провела за власний рахунок. Крім того, позивачка зазначає, що у зв'язку із укладенням іпотечного договору в 2007 році вона разом із дитиною виписалася із спірного будинку та прописалася у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач за життя матері не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, а після її смерті знаходився в безпорадному психологічному стані, зловживав

Головуючий у першій інстанції - Є.М. Андрощук Провадження № 22ц/792/560/17

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 39

алкогольними напоями, не утримував будинок, не оплачував комунальні послуги та в спірному будинку не проживав. Як зазначає ОСОБА_1, спірний будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,195 га належали її батькам на праві спільної сумісної власності подружжя, а тому просила суд визнати, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності майна подружжя становила ? та визнати за позивачкою право власності на ? частку житлового будинку з надвірними прибудовами № АДРЕСА_2 та на ? земельної ділянки, загальною площею 0,195 га за тією ж адресою.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 03 листопада 2015 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог залучено ОСОБА_5

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 14 січня 2016 року позов задоволено частково. Визнано право власності за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на ? частку будинковолодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_3 та ? частку земельної ділянки площею 0,195 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_3. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 12 травня 2016 року заочне рішення Старокостянтинівського районного суду від 14 січня 2016 року скасовано.

В грудні 2016 року позивачка збільшила свої вимоги та просила суд також встановити факт постійного її проживання разом з ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року до часу відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_2

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 25 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку і в обґрунтування своїх вимог зазначає, що дане рішення не відповідає нормам ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим. Апелянтка вказує, що судом не надано правового обґрунтування відмови у неврахуванні обставин справи, які впливають на законність рішення та зауважує, що суд безпідставно не взяв до уваги факт прийняття нею спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На думку ОСОБА_1, судом помилково встановлено, що апелянтка на час відкриття спадщини постійно не проживала із спадкодавцем та у визначений законом шестимісячний строк не подала заяву про прийняття спадщини і помилково покладено в основу оскаржуваного рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 26.05.2016 року, адже інші докази про постійне проживання позивачки з спадкодавцем судом не досліджувалися. Також апелянтка посилається на те, що при ухваленні рішення не враховано покази свідків, тому і просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апелянтка та її представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не визнали і просять апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Старокостянтинівської міської ради та ОСОБА_5 до суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір позивача та дружина відповідача ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 11.01.2008р. /т.1 а.с.39/). ОСОБА_6 та ОСОБА_3 22.01.1977 року уклали шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 22.01.1977р. /т.1 а.с.18/) та в період шлюбу 02.09.1988 року придбали будинковолодіння АДРЕСА_2 в м.Старокостянтинові Хмельницької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.09.1988 року. (т.1 а.с.50-52). Та в 1997 році ОСОБА_3 було приватизовано земельну ділянку площею 0,195 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою АДРЕСА_2 що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_3 (т.1 а.с.34-35).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина будинковолодіння АДРЕСА_2 в м. Старокостянтинові та 1/2 частина земельної ділянки площею 0,195 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за зазначеною адресою. І відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої ОСОБА_6 та прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Старокостянтинівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у задоволенні позову відмовлено і встановлено, що ОСОБА_1 на день відкриття спадщини проживала окремо від спадкодавця (т.1 а.с.197-199), а тому відсутні підстави для встановлення факту постійного проживання позивачки із спадкодавцем. Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в зв»язку із недоведеністю факту постійного проживаня із спадкодавцем, позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення частки померлої ОСОБА_6 в спільному майні подружжя та про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування на ? будинковолодіння і земельної ділянки площею 0,195 га. для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_2

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (що був чинний на час набуття у власність земельної ділянки) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Ці положення кореспондуються із положеннями ст. 60 СК України.

В силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. (ч.1 ст. 1269).

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Старокостянтинівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини встановлено, що ОСОБА_1 на день відкриття спадщини проживала окремо від спадкодавця і відповідач ОСОБА_3 відповідно до ч. 1 ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. (т.1 а.с.197-199).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не було взято до уваги обставину, що ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України прийняла спдащину після смерті матері, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже встановлено, що позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою 07.05.2013 року на підставі рішення Старокостянтинівського районного суду від 18.04.2013 року, яким було визначено ОСОБА_1 додатковий строк терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Однак, рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року рішення Старокостянтинівського районного суду від 18.04.2013 року скасовано та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Також, державним нотаріусом Старокостянтинівської держнотконтори від 13.01.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до частки майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 ( а.с.100, 175, 182, 197-198).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції помилково встановлено, що ОСОБА_8 на час відкриття спадщини після смерті матері постійно не проживала разом із спадкодавцем та судом безпідставно покладено в основу оскаржуваного рішення рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року у справі є такими, що не заслуговують на увагу, адже згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також встановлено, що рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 26 травня 2016 року було предметом перегляду в касаційному порядку, однак залишено без змін. Вказані обставини визнаються сторонами.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції при розгляді справи не дослідив та неврахував покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є безпідставними, адже суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України дав оцінку показам цих свідків, яку виклав у мотивувальній частині окаржуваного рішення і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із оцінкою доказів.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) О.І. Талалай

(підпис) Т.О. Янчук

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк