Справа № 453/874/15-ц
№ провадження 2/453/13/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2017 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

при секретарі Павкевич Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області Пауш Г.І. 14.05.2014 року та зареєстрований у реєстрі за №27. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 97 років померла її мати ОСОБА_4. На час смерті мати проживала в неї в АДРЕСА_1 На початку березня 2015 року вона звернулась до державного нотаріуса Сколівського району Львівської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де їй стало відомо про те, що ніби-то її мати 14.05.2014 року склала заповіт, який посвідчений секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області Пауш Г.І. Цим заповітом мати заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 яка є дружиною її покійного брата, а маминого сина. Вважає, що вказаний заповіт не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, тому що не був підписаний її мамою та не відповідає її волі. Ознайомившись із текстом заповіту вона виявила, що підпис «ОСОБА_2» на заповіті не є підписом спадкодавця. Також, рукописний напис в ньому а саме «цей заповіт прочитаний мною в голос та підписаний мною особисто в заповіті виразино моя воля» значно відрізняється від дійсного почерку матері. Вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі матері, оскільки напис і підпис на ньому значно відрізняється від дійсного підпису та почерку спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Як вбачається із тексту заповіту він був посвідчений секретарем виконкому Росохацької сільської ради Сколівського району у приміщені вказаної сільської ради, однак мати через свій вік та фізичний стан не могла прибути у сільську раду, і даний заповіт не міг бути посвідченим у приміщенні цієї сільської ради.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позов підтримали, просили такий задоволити з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях на заперечення до позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Кручок В.С. позов не визнали з підстав викладених у письмових заперечення на позов. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вказала, що оспорюваний заповіт особисто підписаний заповідачем в присутності особи, яка посвідчила заповіт, а саме секретаря Росохацької сільської ради, як і передбачено ст.1251 ЦК України. Заповідач, укладаючи заповіт, власноручно підписувала два примірники оригіналу заповіту, а також особисто розписалась в журналі реєстру реєстрації нотаріальних дій, який знаходиться в сільській раді. Однак в дійсності в заповіті де вказано, що «цей заповіт прочитаний мною в голос та підписаний мною особисто в заповіті виразино моя воля» написаний не спадкодавцем ОСОБА_4, а особисто нею зі слів спадкодавця, за її проханням, після того як вона сама прочитала цей документ в голос, у присутності посадової особи, що посвідчувала цей заповіт. Вказаний напис за наявності особистого підпису заповідача, як це і передбачено ч.2 ст. 1247 ЦК України, після цього тексту в заповіті не може свідчити про недійсність правочину, оскільки підписуючи вказаний документ заповідач своїм підписом виразила свою волю розпорядженням майном на випадок смерті. Позивач не надала доказів на які посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема що заповідач перебувала в такому хворобливому стані, що позбавило її можливості явки 14.05.2014 року в сільську раду для складання заповіту, при цьому, що після його посвідчення заповідач прожила ще 5 місяців. Заявлений позов вважають безпідставним, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області Пауш Г.І. в судовому засіданні зазначила, що заповіт було посвідчено нею з дотриманням вимог чинного законодавства України, просила відмовити в позові.

Суд, заслухавши поясненя сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За життя, 14 травня 2014 року ОСОБА_4 склала заповіт, який посвідчений секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області Пауш Г.І., зареєстрований в реєстрі за №27. Відповідно до цього заповіту спадкодавець заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право, відповідачу ОСОБА_2.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до положень ст.ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто.

З положень ст.ст. 202,1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Відповідно до роз'яснень п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Під час розгляду справи позивачем було подано клопотання про проведення судово-почеркознавчої (графологічної) експертизи, для з'ясування питань щодо належності підпису на оскаржуваному заповіті та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування ОСОБА_4.

На виконання вимог ухвали від 23.06.2016 року про призначення та проведення почеркознавчої експертизи, до суду надійшов з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновок криміналістичної експертизи з дослідження підписів за №3631 від 17.10.2017 року, з якого вбачається, що підписи від імені ОСОБА_4, розташовані у рядку «Підпис» двох примірників заповіту від її імені, посвідчених секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області 14.05.2014 року за реєстровим №27, а також у графі 7 «Підпис осіб (їх представників), які звернулись за вчиненням нотаріальних дій» напроти запису 27 від 14.05.2014 р. (арк. 9) у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області на 2014 рік виконані самою ОСОБА_4.

Вказаний висновок суд оцінює як належний та допустимий доказ, який будь-яких сумнівів у суду не викликає щодо його правильності та повноти дослідження з врахуванням при цьому всіх наданих сторонами доказів.

Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складеней у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем і при його складані та посвідченні дотримано таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255 ЦК України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_4 на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало її волі та вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

З показань свідка ОСОБА_8 вбачається, що вона працювала бухгалтером у Росохацькій сільській раді Сколівського району Львівської області, бачила померлу ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_1 у сільській раді.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідані повідомила, що вона до 2015 року працювала землевпорядником у Росохацькій сільській раді Сколівського району Львівської області. Заповідач ОСОБА_4 була у сільській раді та складала заповіт, однак на кого їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказав, що на початку літа або весною 2014 року він підвозив ОСОБА_4 до сільської ради для складення заповіту. На той час покійна була повністю свідома. Після укладення заповіту вони на автомобілі повернулися додому.

Підстави для визнання заповіту недійсним, передбачені ст.ст. 1257, 1247 ЦК України, судом в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено дані обставини і висновком експерта №3631 від 17.10.2016 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено в судовому засіданні недійсність заповіту ОСОБА_4 від 14.05.2014 року, посвідченого секретарем Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області Пауш Г.І., який зареєстрований в реєстрі за №27, із підстав підробки підписів від імені заповідача у заповіті та у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сколівського

районного суду Львівської області Ясінський Ю.Є.

Повний текст рішення виготовлено 13.06.2017 року