Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г.,

КафідовоїО.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - Національний банк України про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що з 2010 року по 2013 рік між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено на території Автономної Республіки Крим ряд договорів депозиту.

Посилаючись на те, що депозити з нарахованими на них процентами їй не повернуті, ОСОБА_3 просила визнати договори згідно переліку недійсними та повернути депозити з нарахованими на них відсотками.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 заявлено клопотання про забезпечення доказів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року зобов'язано Національний банк України надати суду належним чином засвідчену копію «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року по нижчезазначеним договорам: договір № SAMDN8025 від 21 липня 2010 року; договір № SAMDN5539 від 19 лютого 2010 року; договір № SAMDN7870 від 24 лютого 2010 року; договір № SAMDN4031 від 15 грудня 2010 року; договір № SAMDN6030 від 5 жовтня 2009 року; договір № SAMDN1748 від 30 червня 2010 року; договір № SAMDN1180 від 12 травня 2010 року; договір № SAMDN8499 від 06 квітня 2010 року; договір № SAMDNWFD500 від 17 січня 2014 року; договір № SAMDN8424 від 18 березня 2013 року; договір № SAMDNWFD900 від 23 грудня 2013 року; договір № SAMDN9212 від 20 березня 2013 року; договір № SAMDN0941 від 02 липня 2012 року; договір № SAMDN03 84 від 01 березня 2010 року; договір № SAMDN8317 від 06 квітня 2010 року. Ухвалу направлено на виконання до Національного банку України. Зобов'язано надати на адресу суду витребувані судом докази до 09 год. 24 листопада 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2016 року закрито, справу повернуто до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив із того, що ухвала про витребування доказів не підлягає оскарження апеляційному порядку, оскільки вона відсутня у переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 (справа про апеляційне оскарження ухвал суду), Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушення права на судовий захист, яке згідно із ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Розглядаючи положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) судове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у випадках, коли закон не містить прямої заборони на таке оскарження.

Зі змісту ч. 1 ст. 293 ЦПК України вбачається, що наведено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги на те, що оскарженою ухвалою суд вирішив процесуальне питання, пов'язане із забезпеченням доказів.

У ЦПК України міститься спеціальне процесуальна норма, а саме ч. 4 ст. 135, яка передбачає, що питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Отже, законом не передбачено прямої заборони на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, тому така ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду, що відповідає змісту роз'яснень Конституційного Суду України, наведених вище, а також ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, у силу п. 2 ст. 342 ЦПК України ухвала апеляційного суду не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а справа − направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуального питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

А.О.Леванчук