Справа № 690/50/17
Провадження № 2/690/60/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2017 року м. Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Линдюка В.С.,
при секретарі Руденко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2012 року у загальній сумі 32 644,78 грн., з яких: 1 911,37 грн. заборгованість за кредитом, 25 316,94 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 3 385,77 грн. заборгованість за пенею, 1 530,70 грн. штраф (процентна складова), 500,00 грн. штраф (фіксована складова).
В обґрунтовування позовних вимог вказано, що 17.05.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, як наслідок, станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість про стягнення якої й подано позов.
Представник позивача у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Згідно зі змістом ч.ч. 4, 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до інформації УДМС України в Черкаській області ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25.05.2005 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Тож копія позову з додатками та судові повістки на імя відповідача надсилались за вказаною адресою, однак були повернуті за закінченням строку зберігання.
Таким чином, відповідач у розумінні ст. 74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, однак повторно у судове засідання не зявилась, причини неявки не повідомила. Заяви про визнання позову чи про розгляд справи без її участі до суду не надходило.
З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України.
Відповідно банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року, яка видана Національним банком України, ПАТ КБ «ПриватБанк», що внесений до державного реєстру банків 19.03.1992 року за № 92, має право надання банківських послуг.
Згідно із анкетою-заявою від 17.05.2012 року ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Договір).
Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється банком на підставі наданих ним клієнтом документів, та позивач надає згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну (збільшення, зменшення, анулювання) за рішенням банку.
Заявою відповідача від 17.05.2012 року підтверджується той факт, що ОСОБА_1 повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Згідно наданих представником позивача розрахунку, а також Умов та правил надання банківських послуг у звязку з порушеннями відповідачем умов зазначеного договору станом на 31.01.2017 року виникла заборгованість у сумі 32 644,78 грн., з яких: 1 911,37 грн. заборгованість за кредитом, 25 316,94 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 3 385,77 грн. заборгованість за пенею, 1 530,70 грн. штраф (процентна складова), 500,00 грн. штраф (фіксована складова).
При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст.634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідач своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями, останній платіж було здійснено 12.06.2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.
Згідно з п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплату винагороди банку.
Пунктом 2.1.1.12.1 Умов та правил надання банківських послуг сторонами погоджено, що зобовязання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобовязаннями.
У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно з п. 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.
При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.
Відповідно до змісту п.п. 2.1.1.4.2 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати достроково виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків у цілому чи в певній частці.
Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Водночас сторонами не надано суду документів, які б підтверджували припинення дії Договору та що відповідач звертався до позивача з цього питання.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На підставі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст.ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору.
Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до норм ст. 257 ЦК України стягнення боргу обмежується останніми трьома роками перед зверненням кредитора до суду.
Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.
Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Відповідно до п.п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності стосовно вимог банку щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, пені, штрафів складає 50 років.
У постанові ВС України у справі № 6-240цс14 від 11.02.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції, судами загальної юрисдикції, вказано про право сторін на збільшення строку позовної давності, яка викладається у письмовій формі договору, і є обовязковою для сторін і суд повинен керуватися вказаними умовами договору.
Тобто, сторонами визначено строк позовної давності для вимог за цими договірними зобовязаннями, який складає 50 років і на день звернення позивача до суду не сплив.
При цьому, п. 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення клієнтом зобовязань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень змінити умови кредиту, встановивши термін повернення кредиту девяносто першого дня з моменту порушення зобовязань клієнта з погашення кредиту і вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день з моменту настання порушення зобовязань клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.
Відповідно до п. 2.1.1.4.7 Умов та правил надання банківських послуг у разі відсутності витрат за карткою протягом 180 днів, банк має право припинити договір в односторонньому порядку.
Крім цього, за змістом п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою ніж 90 днів починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. У разі виникнення прострочених зобовязань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню в розмірах, зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує.
Виходячи із засад законності та справедливості, враховуючи право позивача на припинення договору в односторонньому порядку, у випадку прострочення заборгованості з настанням 91-го дня загальної заборгованості за кредитом, а також відсутність обовязку клієнта щодо сплати відсотків за користування кредитом у разі виникнення прострочених зобовязань із терміном прострочки понад 90 днів, суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення суми кредиту у розмірі 1 911,37 грн. задовольнити повністю, та частково задовольнити вимогу щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, обмежившись стягненням нарахованими процентами за 180 днів після здійснення відповідачем останнього платежу, тобто до 29.11.2014 року в сумі 1 877,73 грн.
Вказане також узгоджується з висновками, що містяться у абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, відповідно до яких держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 385,77 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина у сумі 500 грн. та процентна складова у сумі 1 530,70 грн. суд зазначає наступне.
Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання він зобовязаний сплатити неустойку.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день просторочення виконання.
Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку, а саме: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
Водночас, ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, суд вважає, що їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, матиме наслідком порушення положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21.10.2015 року, який згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України повинен враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.
Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст.ст. 57, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються також на підставі письмових доказів, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.
Наданий представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.05.2012 року не містить посилань на окремий розрахунок нарахованих сум пені та комісії, а лише наявні обєднані графи під назвами «Суми комісії та пені» та «Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)». Враховуючи, що обовязок доведення обставин, на які сторона посилається, як на підставу своїх вимог, покладено на позивача, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії у загальній сумі 3 385,77 грн. недоведеними, та, як наслідок, відмовляє у їх стягненню з відповідача.
Водночас, з урахуванням вказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку штраф, відповідно до положень ст. 549 ЦК України, п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, а саме: фіксовану частину штрафу у розмірі 500 грн. та процентну частину штрафу у розмірі 1 530,70 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 285,24 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 74, 88, 169, 209, 210, 212-215, 223, 224-226, 228, 233, 294 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Черкаської області через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Линдюк