Справа №486/478/16-ц 19.06.2017 19.06.2017 19.06.2017
Провадження №22-ц/784/1350/17
Справа №486/478/16-ц
Провадження №22-ц/784/1350/17 Суддя по 1 інстанції - Савін О.І.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

19 червня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів - Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Шагаєм О.А.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги та зміну черговості одержання права на спадкування,

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, яка була її мачухою. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, яка належала спадкодавцю на праві власності.

З серпня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько позивача ОСОБА_8 до своєї смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з ОСОБА_6 проживали однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, що було встановлено рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 січня 2012 року, яке набрало законної сили.

З вказаного часу до ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач проживала однією сім'єю разом із спадкодавцем та своїм батьком, спочатку у належній ОСОБА_6 однокімнатній квартирі, а потім в спірній квартирі, яку спадкодавець, на підставі договору міни квартирами від 01 листопада 1997 року обміняла з доплатою, яку здійснював ОСОБА_8

Після смерті батька ОСОБА_8 частка померлого, як вважала позивач, у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначалась.

Позивач вказувала, що у зазначений нею період вона фактично проживала із мачухою однією сім'ю та вела спільне господарство, що відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України дає їй право на спадкування за законом у четверту чергу.

Після смерті спадкодавця спадкоємцем першої черги є її чоловік ОСОБА_3, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2014 року.

Крім того, позивач зазначала, що ОСОБА_6 тривалий час тяжко хворіла на онкологічне захворювання, а вона нею опікувалася, надавала матеріальну та іншу допомогу, тому вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги.

-2-

Посилаючись на викладене, позивач просила встановити факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем з серпня 1993 року по день її смерті, визнати її спадкоємцем четвертої черги та визнати право на спадкування майна спадкодавця у першій черзі.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на безпідставність позовних вимог.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на недоведеності позивачем факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини і колегія погоджується із таким висновком.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 57 років померла ОСОБА_6, яка є мачухою позивача.

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема й на квартиру АДРЕСА_3, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі договору міни квартирами від 01 листопада 1997 року (обмін проведено без доплати п. 4 договору) ( а.с. 10-12).

В зазначеній квартирі ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала з 10 березня 1998 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а ОСОБА_8 (батько позивача) з 19 серпня 2005 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Інших осіб в зазначеній квартирі не зареєстровано. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 січня 2012 року, яке набрало законної сили 10 лютого 2012 року, за заявою ОСОБА_6 встановлено факт проживання її однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з серпня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.6, 8,9).

Судом установлено, що після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_2 та чоловік спадкодавця - відповідач ОСОБА_3 Свідоцтва про право на спадщину не видані.

Згідно пояснень сторін, ОСОБА_6 з грудня 2013 року, будучи пенсіонеркою по віку, мала онкологічне захворювання. Дані про визнання її інвалідом матеріали справи не містять.

Як вбачається із пояснень самого позивача в судовому засіданні, в 2009 році вона вибула із спірної квартири, з травня цього ж року постійно проживала в Автономній республіці Крим. 11 листопада 2011 року уклала шлюб з ОСОБА_9 та взяла його прізвище (а.с.15)

Вона (позивач) з 2011 року постійно проживала зі своєю сім'єю АДРЕСА_1 АРК. Через анексію Криму та наявності у неї малолітніх дітей вона не могла приїжджати до ОСОБА_6, проте завжди опікувалась нею, надавала матеріальну та іншу допомогу.

-3-

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 вказували, що бачили позивача за місцем проживання спадкодавця в певні періоди. Між собою вони перебували в хороших відносинах, позивач їй допомагала. Проте, жоден із свідків, як і сама позивач, не підтвердили та не надали доказів на підтвердження того факту, що вона спільно проживала із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (в період з березня 2011 року по березень 2016 року), тобто були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. При цьому посилання позивача на проживання із спадкодавцем до вказаного періоду у даному випадку, щодо права на спадкування за законом у четверту чергу згідно ст. 1264 ЦК України, не має правового значення.

Документи надані позивачем на підтвердження надання нею, як матеріальної допомоги, придбання ліків, так і моральної підтримки не є достатніми та належними доказами на підтвердження вказаного факту.

Докази оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 57-59, 62, 64, 212 ЦПК України і колегія суддів не вбачає підстав для їх переоцінки.

Доводи апеляційної скарги про достатність доказів є помилковими. Оскільки, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо. а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набуття чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ст. 1259 ЦК, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкодавцями тієї черги, яка має право на спадкування за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу

-4-

спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Недоведеність факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини перешкоджає застосуванню правил ст. 1259 ЦК України щодо зміни черговості одержання права на спадкування, прав позивача на майно, належне ОСОБА_6 на час її смерті.

Оскільки не встановлено підстав вважати позивача спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, відповідно до ст. 1264 ЦК України, то відсутні підстави задоволення вимог ОСОБА_2 на одержання нею права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_3, який прийняв спадщину.

Доводи в апеляційній скарзі представника позивача на упередженість головуючого у справі, негативне ставлення до місця проживання позивача в окупованому Криму та зміни громадянства є необґрунтованими, оскільки є суб'єктивними. У даній справі з'ясування місця проживання позивача мало значення для вирішення спору.

Крім того, посилання на те, що головуючим було проголошено, що він знайомий з відповідачем та наголосив, що зустрічався з ним на дачі у Бурському, є безпідставними, оскільки не підтверджується журналом судового засідання та матеріалами справи. Іншого позивачем не надано.

З врахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова