УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_5 та його адвоката Медвідь ОлегаПетровича на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між ним та відповідачем.

Свої вимоги позивач мотивував тим, 25 жовтня 2013 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у нього 1 млн 150 тис. доларів США, які зобов'язався повертати частинами до 14 листопада 2014 року. Оскільки в зазначений строк ОСОБА_5 борг не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 29 808 000 грн, що еквівалентно 1 млн 150 тис. доларів США, суму боргу та пеню у розмірі 10 % за кожний прострочений місяць у сумі 62 596 800 грн, що еквівалентно 2 млн 415 тис. доларів США.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 25 жовтня 2013 року у сумі 92 404 800 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та його адвокат Медвідь О.П. просять скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 25 жовтня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого останній позичив у позивача 1 млн 150 тис. доларів США та зобов'язався повернути вказані кошти частинами, а саме: 300 тис. доларів США до 14 серпня 2014 року, 500 тис. доларів США до 14 жовтня 2014 року, 350 тис. доларів США до 14 листопада 2014 року.

Згідно з умовами договору позики несвоєчасна виплата суми боргу тягне за собою нарахування пені у розмірі 10 % за кожний прострочений місяць.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені ознаками, у такій самій кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі заявленому в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти у встановлений у договорі строк позивачу не повернув, то сума боргу відповідачем має бути повернута з урахуванням 10 % пені за кожний прострочений місяць.

Доводи касаційної скарги щодо розміру пені, яка значно перевищує суму боргу на висновки суду не впливають.

Так, ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки з урахуванням цієї норми права, а також положень ст. 611 ЦК України сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штрафу або пені), а сторони в договорі позики погодили виплату відповідачем у разі невиконання боргового зобов'язання 10 % пені за кожний прострочений місяць (що відповідає приписам ст. 627 ЦК України), суди дійшли правильного висновку про стягнення пені в розмірі 62 596 800 грн, яка обумовлена вищевказаним договором.

Інші доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та його адвоката Медвідь Олега Петровича відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

І.М. Завгородня

О.В.Попович