АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/3652/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Луценко О.М.
справа №756/9340/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», поданою представником Грушевим Юрієм Віталійовичем, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, Приватне підприємство «Канівська транспортно-експедиційна компанія «КАТРЕК» про звернення стягнення на заставлене майно,-

УСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки ГАЗ 330202-414, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами №010/02-33/1310/01-07 від 19 вересня 2007 року, №010/02-33/1310/02-07 від 19 жовтня 2007 року, №010/02-33/1310/03-07 від 27 листопада 2007 року в розмірі 693808,23 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/01-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 328250 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 229808,27 грн. за тілом кредиту, 33865,14 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 19766,89 грн.

19 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/02-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 176750 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 117373,67 грн. за тілом кредиту, 17296,49 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 9311,06 грн.

27 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/03-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 303000 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 216357,59 грн. за тілом кредиту, 31883,02 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 18146,10 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року у справі №2308/2200/2012 (провадження №2/2308/728/2012) з позичальника та поручителів стягнута заборгованість за кожним із цих договорів у такому ж самому розмірі.

30 березня 2010 року між банком та ПрП «Канівська транспортно-експедиційна компанія «КАТРЕК» укладено Договір застави транспортного засобу №010/02-33/1310-07з7 з метою забезпечення зобов»язань позичальника за вказаними кредитними договорами, зокрема у заставу передано автомобіль марки ГАЗ 330202-414, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1.

12 жовтня 2012 року відносно застоводавця порушено провадження у справі про банкрутство, банк визнано кредитором на суму 710885,54 грн., 28 березня 2013 року заставодавця визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В цей час банку стало відомо, що під час ліквідаційної процедури предмет застави відчужено на користь ОСОБА_4

Посилаючись на те, що в силу ст.27 Закону України «Про заставу», застава зберегла свою чинність для нового власника предмета застави, банк звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 24 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви та посилається на помилковість висновків суду щодо пропуску строків позовної давності, а також щодо подвійного стягнення.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи убачається, що 19 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/01-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 328250 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 229808,27 грн. за тілом кредиту, 33865,14 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 19766,89 грн.

19 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/02-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 176750 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 117373,67 грн. за тілом кредиту, 17296,49 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 9311,06 грн.

27 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №010/02-33/1310/03-07 із наступними змінами, відповідно до якого позичальнику на строк до 18 вересня 2012 року надані кредитні кошти у розмірі 303000 грн. зі сплатою 17% річних за їх користування. У зв»язку із неналежним виконанням зобов»язань за цим договором заборгованість станом на 08 серпня 2012 року становить 216357,59 грн. за тілом кредиту, 31883,02 грн. за відсотками, а також нарахована пеня у сумі 18146,10 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року у справі №2308/2200/2012 (провадження №2/2308/728/2012) з позичальника та поручителів стягнута заборгованість за кожним із цих договорів у такому ж самому розмірі, що і вимоги у цій справі.

30 березня 2010 року між банком та ПрП «Канівська транспортно-експедиційна компанія «КАТРЕК» укладено Договір застави транспортного засобу №010/02-33/1310-07з7 з метою забезпечення зобов»язань позичальника за вказаними кредитними договорами, зокрема у заставу передано автомобіль марки ГАЗ 330202-414, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1.

Згідно даних Управління державтоінспекції в Черкаській області УМВС України МВС України (лист №13/14-48 від 29 січня 2014 року) 02 липня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль марки ГАЗ 330202-414, 2008 року випуску, шасі НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження невиконаного зобов»язання за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року, у зв»язку із чим уважав, що заявлені вимоги є подвійною відповідальністю.

Окрім того, суд вказав на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду із цими вимогами. Так, суд зазначив, що згідно із даними рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року строк виконання основного зобов»язання настав 24 листопада 2011 року, оскільки такий був змінений банком, проте із цим позовом банк звернувся до суду після трьох років.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.ст. 256, 267 ЦК України)

Частиною 1 ст.20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 28 Закону України «Про заставу», який визначає основні положення про заставу, містить аналогічні підстави припинення застави.

При цьому під поняттям «іншими випадками припинення застави» (ч.2 ст.593 ЦК України, ст.28 Закону України «Про заставу») слід розглядати ті випадки, які встановлені главою 50 ЦК України.

В силу закону та відповідно до умов договору застави (п.п. 10.1, 10.3 ст.10 договору) застава діє до повного виконання вимог заставодержателя за кредитним договором.

Отже, законом та договором визначено збереження застави на весь період існування невиконаного зобов»язання до моменту його припинення.

Відповідно до глави 50 ЦК України підставами для припинення зобов»язання є умова договору або закону; виконання, проведене належним чином; передання відступного; зарахування; домовленість сторін; прощення боргу; поєднання боржника і кредитора в одній особі; неможливість виконання; смерть боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою; ліквідація юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Учасниками правовідносин, які приймали участь у розгляді цієї справи, не надано доказів на підтвердження припинення зобов»язання. Натомість матеріали справи містять рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Як установлено рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року строк виконання позичальником зобов»язань за кредитними договорами №010/02-33/1310/01-07, №010/02-33/1310/02-07 та №010/02-33/1310/03-07 настав 24 листопада 2011 року. Канівським міськрайонним судом Черкаської області рішенням від 12 листопада 2012 року ухвалено стягнути заборгованість за цими договорами з позичальника.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року суду не є актом, який припиняє зобов»язання, воно встановлює право кредитора на відновлення порушеного права шляхом виконання рішення суду із вжиттям уповноваженими органами примусових та інших заходів правового впливу у зв»язку із невиконанням боржником свого обов»язку у добровільному порядку.

Висновок суду першої інстанції, що позивач не довів факту невиконання рішення суду про стягнення заборгованості не ураховує принципи змагальності сторін. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження припинення зобов»язання його виконанням, при цьому установлено, що спір виник між особами, які є належними учасниками спору.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Висновки суду про подвійне стягнення є помилковими.

В пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Предмет застави перебуває у власності особи, яка є відмінною від позичальника; межі відповідальності заставодавця обмежуються предметом застави; звернення стягнення на заставу є одним із способів задоволення вимог кредитора та який може бути застосовано у разі якщо зобов»язання не виконано (зокрема у випадку існування невиконаного рішення суду).

Відтак, оскільки зобов»язання позичальника посвідчено рішенням суду, це зобов»язання не припинилось, застава є чинною для нового її власника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог.

Окрім того, є помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до правовідносин сторін наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( частина четверта ст.267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується з певними фактами, які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку.

З матеріалів справи убачається, що відповідач не є особою, з якою було укладено договір застави, а стала власником транспортного засобу (предмету застави) в липні 2013 року.

Відтак, позивачу не було відомо про особу, до якої необхідно пред»являти позов про звернення стягнення на предмет застави.

Оскільки перехід права власності відбувся в липні 2013 рок, з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави банк звернувся в липні 2015 року, тобто з дотримання строку позовної давності, підстави для застосування ст.267 ЦК України відсутні.

Відповідно до вимог Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах).

Визначаючи початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, колегія суддів виходить з того, що в ході судового розгляду представники сторін відмовились від призначення судової експертизи для визначення вартості транспортного засобу, натомість погодили початкову ціну в розмірі 57405 грн.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, колегія суддів виходить з положень ст.88 ЦПК України, а також роз»яснень, викладених в пункті 6 Постанови Пленуму №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно яких вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо).

Відтак з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню у рахунок відшкодування витрат за подачу позову до суду першої інстанції в розмірі 243,60 грн. та 267,96 грн. у рахунок відшкодування судових витрат на оплату суми судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», подану представником Грушевим Юрієм Віталійовичем, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за кредитними договорами №010/02-33/1310/01-07 від 18 вересня 2007 року, №010/02-33/1310/02-07 від 19 жовтня 2007 року, №010/02-33/1310/03-07 від 27 листопада 2007 року в розмірі 693808 (шістсот дев»яносто три вісімсот вісім) грн. 23 коп., що стягнута рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2012 року (справа №2308/2200/2012, провадження №2/2308/728/2012), та яка складається із:

- заборгованості за кредитним договором №010/02-33/1310/01-07 від 18 вересня 2007 року, із наступними складовими: за тілом кредиту - 229808,27 грн.; заборгованості за відсотками - 33865,14 грн.; пені за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 19766,89 грн., загальний розмір 283440,30 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №010/02-33/1310/02-07 від 19 жовтня 2007 року, із наступними складовими: за тілом кредиту - 117373,67 грн.; заборгованості за відсотками - 17296,49 грн.; пені за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 9311,06 грн., загальний розмір 143981,22 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №010/02-33/1310/03-07 від 27 листопада 2007 року із наступними складовими: за тілом кредиту - 216357,59 грн.; заборгованості за відсотками - 31883,02 грн.; пені за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування кредитом - 18146,10 грн., загальний розмір 266386,71 грн.;

звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки ГАЗ 330202-414, 2008 року випуску, кузов НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, шляхом проведення публічних торгів, визначивши початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження в розмірі 57405 грн.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок відшкодування витрат за подачу позову до суду першої інстанції в розмірі 243,60 грн. та 267,96 грн. у рахунок відшкодування судових витрат на оплату суми судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов