Справа № 278/1282/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЯМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з - Гуцало Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир до ОСОБА_1 , третіх осіб військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про відшкодування завданої шкоди самовільним зайняттям земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернуся до суду із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування якого зазначив, що в ході перевірки державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області встановлено, що гр. ОСОБА_1 з метою самовільного зайняття земельної ділянки, яка належить Міністерству оборони України військового містечка №7 (військова частина НОМЕР_1 ) для будівництва ставу, риборозведення та організації відпочинку за відсутності відповідних прав на володіння, користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою, за допомогою найманих працівників, здійснив ремонт існуючою гідроспоруди на земельній ділянці. Внаслідок проведених робіт та встановленого на дамбі перекриття, відбулося штучне наповнення водного об`єкту, який 04 вересня 2009 року ОСОБА_1 зариблено, а навколо знову ж таки за допомогою найманих працівників здійснено будівництво будівлі, містка до ставу, спущено на воду рибацький човен, складено будівельні матеріали, облаштовано окремі місця відпочинку (встановлено мангал, дерев`яні столи, лавки). В подальшому наймані працівники, не будучи обізнані в злочинній діяльності ОСОБА_1 , безпосередньо на місці водного об`єкту забезпечували контроль за виловом риби з водойми сторонніми особами та збереженням встановленого майна. За самовільне зайняття земельної ділянки відповідача притягнуто до кримінально відповідальності, про те шкода не була відшкодована землекористувачу, що стало підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив його задовольнити в повному обсязі. В подальшому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та просив зменшити суду шкоди, оскільки має на утриманні трьох дітей, його сім`я має статус багатодітної. В подальшому подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення та позов підтримав (а.с.41-42).

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку.

Судом встановлено, що Управлінням контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції в Житомирській області відповідно до вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства ОСОБА_1 при використанні земельної ділянки.

З наявного в матеріалах справи акту комісійного обстеження земельної ділянки в/ АДРЕСА_1 від 22 жовтня 2015 року встановлено, що частина земельної ділянки Міністерства оборони України орієнтовною площею 4,7265 га. використовується не за цільовим призначенням (а.с.15).

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст.126 Земельного кодексу України документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; цивільно-правова угода щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтво про право на спадщину (щодо земельної ділянки, набутої у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення); державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону.

Таким чином набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до бухгалтерської довідки квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир від 21 квітня 2016 року №1763 станом на 01 квітня 2016 року на обліку та балансі відділу перебуває земельна ділянка в/містечка № НОМЕР_2 с.Головеньки (в/ч НОМЕР_1 ) площею 14843,51 га., первісною вартістю 92 668 033 гривень (а.с.18).

Судом встановлено, що правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку відповідач не має.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За самовільне зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності та останнього визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України (а.с.13-14).

Відповідно до частин 3 і 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2009 року, з метою самовільного зайняття земельної ділянки для будівництва ставу, риборозведення та організації відпочинку, в порушення вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, за відсутності відповідних прав на володіння, користування чи розпорядження вказаною земельною ділянкою, за допомогою найманих працівників, здійснив ремонт існуючої гідроспоруди на земельній ділянці, що знаходиться на території Троянівської сільської ради, Житомирського району, та відноситься до земель Міністерства оборони України, відповідно до державного акту на право користування землею серії Б №022537 від 1978 року, та яка при цьому перебуває в оперативному управлінні військової частини НОМЕР_1 для використання за цільовим призначенням, тобто в зоні особливого режиму використання земель.

Внаслідок проведених робіт та встановленого на дамбі перекриття, відбулося штучне наповнення водного об`єкту, який 04 вересня 2009 року ОСОБА_1 зариблено, а навколо знову ж таки за допомогою найманих працівників здійснено будівництво будівлі, містка до ставу, спущено на воду рибацький човен, складовано будівельні матеріали, облаштовано окремі місця відпочинку (встановлено мангал, дерев`яні столи та лавки).

В подальшому, наймані ОСОБА_1 працівники, не будучи обізнані в злочинній діяльності останнього, безпосередньо на місці водного об`єкту забезпечували та забезпечують контроль за виловом риби з водойми сторонніми особами та збереженням встановленого майна.

Вищезазначеними діями, ОСОБА_1 самовільно зайнято та на даний час використовується земельна ділянка, загальною площею 4,7265 га., що перебуває в зоні особливого режиму використання земель.

Зазначені правовідносини врегульовані наступними положеннями норм матеріального права.

Статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно з ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»: «самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними».

Відповідно до ч.1 ст.77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.77 Земельного кодексу України землі оборони можуть перебувати лише у державній власності.

Інших доказів щодо підтвердження або спростування зазначених фактів суду не надано.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою;

4) вини.

Із роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 вбачається, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.ст.152, 156 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов`язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За таких обставин, на спірні земельні правовідносини поширюється дія ст.ст. 152,156 Земельного кодексу України та п.п.4,7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007 №963.

Спірні ж правовідносини відшкодування збитків виникли внаслідок самовільного зайняття відповідачем земель оборони, тобто без належних правовстановлюючих документів на землю (абзац 16 ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель"), що, в свою чергу, є підставою для застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - Методика), затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007 року №963.

Державною інспекцією сільського господарства в Житомирській області на підставі матеріалів перевірки проведено розрахунок шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки, яка становить 106 686,56 грн. Спірна земельна ділянка являється землями оборони та на праві постійного користування належить Квартирно-експлуатаційному відділу, про що свідчить державний акт на право користування землею серії Б № від 1978 року.

У відповідності із статтею 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 78, 116, 121, 125, 126, 152, 156 Земельного кодексу України, ст.ст.1166, 1193 ЦК України, ст.ст. 14, 215, 218, 221-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (іден.код НОМЕР_3 ) на користь квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомир шкоду завдану самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 106 686 гривень 56 копійок та 1600 гривень судового збору при подачі позову, а всього на загальну суму 108 286 гривень 56 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук