Справа № 154/1643/16 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/582/17 Категорія: 53 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держсанепідслужби у Волинській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Держсанепідслужби у Волинській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря-епідеміолога епідеміологічного відділу Володимир-Волинського міськміжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Волинській області з 01 червня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України у Волинській області в дохід держави судовий збір в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 листопада 2016 року стягнуто з Головного управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України у Волинській області в користь ОСОБА_1 500 грн. компенсації за моральну шкоду, завдану їй незаконним звільненням з роботи.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала помічником лікаря-епідеміолога епідеміологічного відділу Володимир-Волинського міськміжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Волинській області. Наказом Головного управління Держсанепідслужби у Волинській області № 90-ос від 29 квітня 2016 року "Про надання відпусток без збереження заробітної плати", позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати з 01.05.2016 року на невизначений термін. Наказу про відкликання з відпустки, з яким би була ознайомлена позивач, відповідачем не надано. 28.01.2016 року позивач у встановленому порядку була попереджена про можливе вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується її підписом у вказаному попереджені. Наказом Головного управління Держсанепідемслужби у Волинській області № 171-ос від 31 травня 2016 року "Про звільнення" ОСОБА_1 звільнено з посади помічника лікаря-епідеміолога епідеміологічного відділу Володимир-Волинського міськміжрайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Волинській області 31.05.2016 року у звязку зі скороченням чисельності штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. 03.06.2016 року рекомендованим листом позивачем було отримано копію наказу про її звільнення та трудову книжку.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 2, ч. 4 ст. 40 КЗпП України).

Крім того, статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач попереджаючи ОСОБА_1 28.01.2016 року про наступне можливе вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України не запропонував їй іншої роботи(а.с.5).

Всупереч вимогам ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано доказів, що позивач відмовлялася від запропонованої іншої роботи або про неможливість переведення останньої на іншу роботу у звязку з відсутністю вакантних посад.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог ст. 40 КЗпП України, а саме позивачу не була запропонована інша робота та звільнення проведено під час перебування у відпустці, прийшов до правильного висновку про поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача в користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом.

Дододи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила поновити її на роботі на рівнозначній посаді, а суд поновив на посаді помічника лікаря-епідеміолога епідеміологічного відділу Володимир-Волинського міськміжлайонного управління Головного управління Держсанепідемслужби у Волинській області, не заслуговують на увагу, тому що суд, встановивши порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з роботи, сприяв найбільш ефективному захисту порушеного конституційного права на працю позивача, поновивши її на посаді, яку вона займала до звільнення з роботи.

В силу ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 листопада 2016 року Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області вказувало про порушення даним рішенням його прав, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» № 1092 від 16 грудня 2015 року утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Держпродспоживслужби та реорганізовані територіальні органи Держсанепідемслужби шляхом їх приєднання. Пунктом 5 постанови визначено, що центральні органи виконавчої влади, що утворюються шляхом реорганізації інших центральних органів виконавчої влади, є правонаступниками органів, які реорганізуються. При цьому Володимир-Волинський міський суд ухвалами від 03.03.2017 та 06.03.2017 року замінив сторону виконавчого провадження з Головного управління Держсанепідемслужби у Волинській області на Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області.

Однак з такими доводами особи, яка подала апеляційну скаргу погодитись неможна виходячи з наступного.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обовязки припиненої юридичної особи, несе відповідальність за її зобовязаннями в повному обсязі(ст. 107 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління Державної санітарно-епідеміологічної служби України у Волинській області()станом на час постановлення оскаржуваного рішення та розгляду апеляційної скарги не припинене, а витяг щодо Головного Управління Держпродспоживслужби у Волинській області() не містить запису про правонаступництво органу, який припиняється(а.с. 113-118).

Ухвали Володимир-Волинського міського суду від 03.03.2017 та 06.03.2017 про заміну сторони виконавчого провадження скасовані апеляційним судом Волинської області.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухваленим 08 листопада 2016 року судом рішенням та додатковим рішенням від 21 листопада 2016 року про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди законні права та інтереси Головного Управління Держпродспоживслужби у Волинській області не були порушені.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області відхилити, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2016 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді