Справа № 462/8162/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2907/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_4, Інспекція державного архітектурно - будівельного контролю у м. Львові, про демонтаж самочинно здійсненої надбудови і приведення будинку до попереднього стану, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3 про демонтаж самочинної надбудови до належних відповідачу приміщень в будинку №4 на вул.Сушка у м.Львові та приведення належної їй частини будинку до попереднього стану відповідно до технічного паспорту.

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі, оскільки даний спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Своє клопотання обґрунтовувала тим, що є власником квартири №2 в будинку №4 на вул.Сушка у м.Львові. Будинок знятий з балансу Львівської міської ради згідно наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 599 від 11.11.2008 року. Надбудова, яка є предметом позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, побудована нею без зайняття земельної ділянки над належними їй жилими приміщеннями. Вважає, що спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб»єкта владних повноважень, який реалізує у спірних відносинах надані йому законодавством владні управлінські функції стосовно забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року заяву задоволено, провадження у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_4, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, про демонтаж самочинно здійсненої надбудови і приведення будинку до попереднього стану закрито.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року оскаржила Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала винесена з грубим порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування. Покликається на приписи ст. 10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 4.5. Положення про Залізничну районну адміністрацію, ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Зазначає, що не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі. На думку апелянта, хоча Залізнична районна адміністрація і є суб»єктом владних повноважень, але в межах даного цивільного позову звернулася не з метою реалізації владних управлінських функцій, а з метою захисту цивільних прав та інтересів третіх осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а відтак позов підлягає розгляду в прядку цивільного судочинства.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення третьої особи ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ст. 4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції з урахуванням правової позиції Верховного Суду України із даного питання висловленою у справах: №6-137цс14 від 17 грудня 2014 року; № 6-381цс15 від 24 червня 2015 року; №6-140цс16 від 09 листопада 2016 року та приписів п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, виходив з того, що предметом спору у даній справі є надбудова над квартирою № 2 в будинку № 4 на вул. Сушка у м. Львові, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3 Будинок знятий з балансу Львівської міської ради згідно наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 599 від 11.11.2008 року. Надбудова побудована без зайняття земельної ділянки над належними відповідачу жилими приміщеннями.

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася в суд з позовом про демонтаж самочинної надбудови з підстав порушення відповідачем ч.2 ст.8 та ч.5 ст.26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст.152 ЖК УРСР, відповідно до яких передумовою здійснення будівництва, реконструкції обєктів містобудування є отримання дозволу на будівництво від виконавчих органів відповідних рад.

Отже, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради не є власником даного житлового будинку, спір не стосується земельної ділянки, яка перебуває в комунальні власності, спір стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин (позивач вважає, що ОСОБА_3 здійснила будівництво надбудови з порушенням вимог містобудівного законодавства та не виконала розпорядження про її демонтаж), а не пов'язаний з вирішенням питання щодо права власності на землю чи захисту іншого порушеного цивільного права, тому відносини між сторонами є публічно-правовими і даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані субєкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

У справі, яка переглядається, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до фізичної особи про демонтаж самочинно здійсненої надбудови і приведення будинку до попереднього стану.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначається через сукупність його основних ознак, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визнаний самочинним, зокрема якщо такий обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, або якщо це порушує права інших осіб, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

З урахуванням норм частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України правом звернення до суду за захистом наділені: особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів; органи і особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальних громад,передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належитьдо повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин визначені статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Зазначений перелік повноважень є вичерпним.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що спір за позовом районної адміністрації (виконавчого органу міської ради) про знесення обєкта самочинного будівництва, збудованого на земельній ділянці, не відведеній у встановленому порядку для цієї мети, або якщо це будівництво порушує права інших осіб підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку позивач звертається до суду як власник цієї земельної ділянки та як орган, якому надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, за захистом порушеного цивільного права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а повязаний з вирішенням питання захисту цивільних прав та інтересів третіх осіб.

Таке узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1403цс16.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у даній справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необгрунтованим висновок суду про наявність підстав для закриття провадження у справі, і за таких обставин приходить до висновку, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п.4, 313, 314 ч. 1 п.2, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що в силу вимог ст. 324 ЦПК України не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_6