Ухвала

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Дем'яносова М.В.,

Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_4, про визнання права власності на частину житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що його матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належало 7/12 частин житлового будинку, надвірних будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1.

Зазначав, що він, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_5, звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки вказане майно знищено.

Посилаючись на те, що право власності на жилий будинок не припинено, тому просив визнати за ним право власності на 7/12 частин зазначеного будинку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, якій на праві власності належали 7/12 частин будинку по АДРЕСА_1.

Власником 5/12 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель (сарай, льох, криниця, огорожі) був ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

У встановлений законом строк ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_5, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Встановлено, що 27 листопада 2006 року позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_2.

Відповідно до матеріалів реєстраційної справи на житловий будинок по АДРЕСА_1, що знаходиться в КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації», 31 липня 2006 року відповідно до п. 35.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, позивач звернувся до КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» з заявою про надання інформації з Реєстру прав власності на вищевказане нерухоме майно, для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5

Згідно технічної інвентаризації станом на 08 вересня 2006 року на земельній ділянці по АДРЕСА_1 житловий будинок, господарські будівлі та споруди знесені.

Заяву про закриття розділу реєстру прав та реєстраційної справи на житловий будинок, що знаходиться будинку по АДРЕСА_1, було подано до КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від імені ОСОБА_7 30 серпня 2006 року.

Запис про скасування права власності від 08 вересня 2006 року, у зв'язку зі знесенням будинку, здійснений в Довідці приналежності будівель домоволодіння по АДРЕСА_1, який зареєстрований в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим № 2757.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що цивільні права та обов'язки можуть виникати лише стосовно нерухомих речей, які є об'єктами матеріального світу, в зв'язку з чим щодо них може бути реалізовано право власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном. Проте, нерухоме майно, 7/12 частин якого належало спадкодавцю ОСОБА_5, знищено, отже право власності щодо вказаного нерухомого майна підлягало припиненню в установленому законом порядку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

За вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено у зв'язку зі знесенням спірного нерухомого майна.

Листом КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 28 березня 2016 року повідомлено позивача, що виконуючи його замовлення техніком-інвентаризатором нерухомого майна було виявлено, що житловий будинок 1955 року забудови, на спірній земельній ділянці знесений. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації 08 вересня 2006 року було проведено запис про скасування права власності в довідці про належність та реєстраційній книзі бюро технічної інвентаризації. Вказаний об'єкт не був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності.

Земельна ділянка, на якій був розташований житловий будинок, та на частину якої ОСОБА_5 мала права користування, належить на праві власності ОСОБА_4, на вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок загальною площею 123,4 кв. м, житловою площею 75,8 кв. м, право власності на який зареєстровано за останньою в установленому законом порядку 17 березня 2016 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_4, Бориспільської міської ради про скасування рішення комунального підприємства Бориспільське бюро технічної інвентаризації про припинення права власності на спірний будинок, скасування рішень Бориспільської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність цієї земельної ділянки, скасування її державної реєстрації.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, врахувавши висновки, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року, встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про те, що з моменту звернення до КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» у 2006 році позивачу було відомо про факт руйнування будинку та господарських споруд, в зв'язку з чим при обчисленні розміру судового збору, в позовній заяві позивачем зазначено про неможливість проведення оцінки будинку, внаслідок його знесення.

Факт знесення спірного житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд станом на 08 вересня 2006 року, сторонами та третьою особою не оспорювався. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений житловий будинок та надвірні споруди, 7/12 частин яких належала спадкодавцю ОСОБА_5 до цього часу знаходяться на земельній ділянці за вищевказаною адресою позивачем не надано.

За змістом ч. 1 ст. 20 ЦК України ст. ст. 3, 4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, в зв'язку з чим неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Оскільки спірний житловий будинок та господарські споруди, частина яких належала матері позивача, знесені, припинення права власності на вказаний об'єкт нерухомості зареєстровано в установленому законом порядку, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд відсутні.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.В.Демяносов

Ю.Г.Іваненко

О.В. Кафідова