10.01.2017 Єдиний унікальний номер 205/9748/16-ц
УХВАЛА

10 січня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/9748/16-ц
2/205/537/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 45 535,48 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2017р. відкрито провадження у справі.

Позивач у своїй позовні заяві просить суд вжити заходи до забезпечення позову та до розгляду справи по суті накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно належне відповідачу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч викладеному, позовна заява не містить виклад обставин та доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по справі, окрім того, заява не містить посилань на майно належне відповідачу, а при вирішенні питання про накладення арешту на все належне відповідачу рухоме та нерухоме майно суд позбавлений можливості перевірити співмірність такого заходу забезпечення позову з заявленими позовними вимогами.

Таким чином, враховуючи, що накладення арешту на все належне відповідачу рухоме та нерухоме майно перешкоджатиме нормальній життєдіяльності відповідача, у суду відсутні підстави для задоволення заявленої вимоги про забезпечення позову.

Крім того, суд додатково розяснює позивачу, що він не позбавлений можливості повторно звернутись з заявою про забезпечення позову у цивільній справі на будь-якій стадії розгляду справи, якщо перестануть існувати обставини, що стали причиною для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що позивач всупереч ч.3 ст.151 ЦПК України не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, суд доходить висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу рухоме та нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_3