Справа № 310/2011/17
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю представника позивача Чухрай Н.В., відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом,

встановив:

Бердянський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 отриманого шляхом обману матеріального забезпечення на період безробіття у розмірі 20 315,25 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідачка 24 січня 2013 року звернулась до центру зайнятості з питання надання допомоги в працевлаштуванні, в той же час їй було призначено статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При взятті на облік до центру зайнятості відповідачка була ознайомлена з правами і обов'язками безробітних, попереджалася про відповідальність за подання неправдивих відомостей. В період з 24 січня 2013 року по 27 січня 2014 року ОСОБА_2 знаходилась на обліку в центрі зайнятості як безробітна, отримувала при цьому допомогу по безробіттю. В результаті проведеної перевірки обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на підставі акту розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» було виявлено, що ОСОБА_2 з 02 червня 2005 року було призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров'я. Таким чином, відповідачка приховала факт отримання пенсії, який мав значення для виплати забезпечення на період безробіття та шляхом обману отримала допомогу по безробіттю за вищевказаний період в розмірі 20 315,25 грн. На підставі зазначеного акту було видано наказ від 02 листопада 2016 року № 451-0 та на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення-претензію про необхідність повернення незаконно виплачених коштів. Рекомендованим листом відповідачку було повідомлено про необхідність протягом 15 днів з дня його отримання повернути незаконно виплачені кошти, які вона отримала, однак остання боргу не сплатила. В зв'язку із наведеним позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму боргу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і пояснила суду наступне. Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. При цьому згідно ч. 2 ст. 43 зазначеного Закону статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення. Відповідальність за достовірність поданих даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. В своїх запереченнях відповідачка зазначає, що їй було надано консультацію та спеціалістом центру зайнятості було рекомендовано надати довідку з ПФУ про припинення пенсії, при цьому не зазначає, коли їй було надано таку консультацію, прізвище, ім'я та по батькові спеціаліста центру зайнятості, посаду такого спеціаліста. ОСОБА_2 не надала доказів того, що нею до позивача було надано довідку Пенсійного фонду. Свідок ОСОБА_3 пояснювала, що вона прийшла разом з позивачкою до Центру зайнятості, коли остання здавала документи, однак, не зазначила дату та час відвідування приміщення ЦЗ. Крім зазначеного, вказуючи, що відповідачка надала спеціалісту довідку з ПФУ, не змогла зазначити, які ще документи надавались, їх зміст. Присутність свідка при реєстрації відповідачки є досить сумнівною. При реєстрації в ЦЗ відповідачкою було надано документи, передбачені Постановою КМУ від 14 лютого 2007 року № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних», згідно якої реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводяться державною службою зайнятості за умови пред'явлення паспорта, трудової книжки, цивільно-правового договору, а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту, тобто копій документів ЦЗ не вимагає. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, чітко визначено, які відомості повинні вноситися до трудової книжки. Наявність будь-яких записів, не передбачених інструкцією, в тому числі - про призначення пенсії, суперечить діючому законодавстіву. Крім зазначеного, пенсіонери протягом 10 днів зобов'язані повідомляти органи ПФУ про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, чого відповідачкою своєчасно зроблено не було. Згідно ч. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк позовної давності не застосовується в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом ЗДССНВБ. Просила позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки 20 315,25 грн.

Відповідачка позов не визнала з наступних підстав. Наприкінці 2012 року її було попереджено про те, що 31 грудня 2012 року організацію, де вона працювала, а саме - ДЗ «Бердянська портова санітарно-епідеміологічна станція» МОЗ, буде ліквідована і працівники можуть звернутися до Центру зайнятості. З метою отримання консультації ОСОБА_2 звернулась до міського ЦЗ, де вона повідомила про призначення їй пенсії за вислугу років та про припинення її виплати. Спеціалістом Центру зайнятості було рекомендовано відповідачці до пакету документів при постановленні на облік до позивача надати довіку з ПФУ про припинення виплати пенсії. Відповідачкою 03 січня та 23 січня 2013 року в УПФУ були отримані довідки про призначення їй пенсії за вислугу років та про припинення виплати з 02 березня 2009 року в зв'язку із працевлаштуванням за фахом. 24 січня 2013 ОСОБА_2 надала спеціалісту Центру зайнятості пакет документів, в тому числі - довіку з Пенсійного фонду від 23 січня 2013 року, їй було надано зразок для написання заяви, під час написання заяви відповідачка звернула увагу на той факт, що їй призначено пенсію за вислугу років, однак спеціалістом було повідомлено, що даний факт не є суттєвим, оскільки відповідачка фактично пенсію не отримує. Пакет документів, доданих до заяви про призначення допомоги по безробіттю містив копію трудової книжки, на першій сторінці якої стоїть штамп із відміткою про призначення ОСОБА_2 пенсії з 02 червня 2006 року. Після зняття з обліку в Центрі зайнятості ОСОБА_2 звернулась до Пенсійного фонду із заявою про поновлення їй пенсії за вислугою років, наприкінці лютого 2014 року Пенсійний фонд повідомив їй, що виплату пенсії відповідачці поновлюють з 01 січня 2013 року. З метою врегулювання виниклої ситуації ОСОБА_2 неодноразово зверталась до Пенсійного фонду і Центру зайнятості, де їй було роз'яснено, що і пенсію, і допомогу по безробіттю відповідачка отримувала правильно. Вважає, що вона ні від кого не приховувала факту знаходження на обліку в Пенсійному фонді. Крім зазначеного, виплата допомоги по безробіттю їй була припинена 26 січня 2014 року, тому позивач пропустив строк звернення до суду. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

24 січня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до Бердянського міського центру зайнятості із заявою про вирішення питання її працевлаштування, надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Їй було присвоєно статус безробітного і призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття».

При взятті на облік до центру зайнятості відповідачка була ознайомлена з правами і обов'язками безробітних, попереджалася про відповідальність за подання неправдивих відомостей та про зобов'язання своєчасно повідомляти про обставини, що впливають на умови забезпечення та надання соціальних виплат, про що свідчить особистий підпис відповідачки у заяві та у додатку № 1 до персональної картки.

В період з 24 січня 2013 року по 27 січня 2014 року відповідачка знаходилась на обліку в центрі зайнятості як безробітна та, згідно довідки від 31 жовтня 2016 року № 2480 за період з 24 січня 2013 року по 27 січня 2014 року отримала матеріальне забезпечення на період безробіття в сумі 20 315,25 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

У відповідності з Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62, позивачем було отримано інформацію про те, що в період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітної, ОСОБА_2 з 02 травня 2005 року було призначено пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров'я, що підтверджується Актом розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 27 жовтня 2016 року № 166.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи, що відповідачка не повідомила Бердянський міський центр зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення по безробіттю та надання соціальних послуг, а саме - отримання нею пенсії, суд вважає, що незаконно одержані кошти в сумі 20 315,25 грн. підлягають поверненню шляхом їх стягнення з відповідачки на користь позивача.

Суд критично відноситься до пояснень відповідачки про той факт, що вона повідомляла позивача про її перебування на обліку в УПФУ з огляду на наступне - ОСОБА_2 у заяві про надання статусу безробітного власноруч зазначила про те, що права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, та пенсію за вислугу років не має; персональна картка ОСОБА_2, оглянута в судовому засіданні, будь-яких відомостей про те, що відповідачка повідомляла позивача про її право на отримання пенсії, відсутні; пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 разом з пакетом документів, необхідних для надання статусу безробітного, надавала відповідну довідку ПФУ, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у строк 3 роки. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ч. 2 ст. 268 ЦК України передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Згідно ч. 4 ст. 38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строк позовної давності не застосовується в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим законом та Законом України «Про зайнятість населення», адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом ЗДССНВБ.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1600 грн.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57-60, 62, 64, 88, 212, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1,4 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 36, 39 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд

вирішив:

Позов Бердянського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь Бердянського міського центру зайнятості () суму отриманого матеріального забезпечення на період безробіття в розмірі 20 315 (двадцять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь держави судовий збір в розмірі 1600 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. М. Вірченко