У х в а л а

іменем україни

08 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДемяносоваМ.В.,

ЛеванчукаА.О.,

МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа - слідчий Заводського районного відділу Миколаївського міського управління МВС України в Миколаївській області Агаркова І.В., про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 квітня 2014 року нею в інтересах ОСОБА_6 до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області направлено заяву про відкриття кримінального провадження щодо крадіжки оригіналу квитанції про сплату судового збору на суму 107,30 грн, яка 24 квітня 2014 року була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

25 квітня 2014 року слідчий цього відділу АгарковаІ.В. винесла постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Не погодившись з даною постановою, позивач оскаржила її до Заводського районного суду м. Миколаєва, який своєю ухвалою від 14 липня 2014 року постанову слідчого скасував.

Вважає, що незаконним рішенням слідчого їй було завдано моральної шкоди, яку позивач просила стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України у розмірі 6 тис. грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що доказів щодо незаконності дій слідчого, які б вплинули на прийняття рішення щодо закриття кримінального провадження позивач до суду не надала. Жодним судовим рішенням або постановою прокурора не встановлено бездіяльності або неправомірних дій слідчого Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області Агаркової І.В. При цьому, позивач реалізувала надане їй процесуальне право на оскарження такої постанови.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

За змістом ст. 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадку, передбачену п. 5 ст. 3 провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Судами встановлено, що 22 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до начальника Заводського РВ ММУ УМВС із заявою про відкриття кримінального провадження стосовно викрадення оригіналу квитанції про сплату судового бору саме в інтересах ОСОБА_6

Постановою слідчого цього відділу Агарковою І.В. від 25 квітня 2014 року кримінальне провадження закрито за відсутності складу кримінального правопорушення.

Дану постанову слідчого ОСОБА_4 оскаржила до Заводського районного суду м. Миколаєва та ухвалою цього суду від 14 липня 2014 року постанова була скасована, оскільки є невмотивованою та передчасною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко