Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання кредитного договору недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 грудня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень від 01.06.2016 (а.с. 68-73 т.1) просив визнати кредитний договір №0501/0208/71-016 від 15.02.2008, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі ВАТ «Сведбанк») недійсним. В обґрунтування позову зазначав, що при укладенні вказаного правочину йому не надали повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; Додаток №1 до спірного кредитного договору, яким визначено графік погашення кредиту не відповідає ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; спірний договір не містить інформації про валютні ризики, умов про можливість зменшення процентної ставки, до складу сукупної вартості кредиту помилково включено страхування предмету іпотеки тощо.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

На його думку, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги та дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову. Зокрема, вказав, що судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано положення ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закону), Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, оскільки не взято до уваги, що при підписанні оспорюваного договору недодержано вимог вищезазначених норм. Також, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про правомірність надання банком споживчого кредиту у іноземній валюті та неправильно застосував положення ст.ст. 192, 203, 215, 524, 533 ЦК України та пункту 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Крім того, послався на порушення судом порядку оцінки доказів щодо встановлення факту переуступки права вимоги за оспорюваним кредитним договором та належності відповідача у справі.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.02.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0501/0208/71-016, відповідно до якого останньому надано кредит в загальній сумі 68400 доларів США зі сплатою 11,9 % річних строком до 12.02.2038. 15.02.2008 укладено додаток №1 до кредитного договору №0501/0208/71-016, яким встановлено графік погашення кредиту (а.с. 124-127 т.1), що є невід'ємною частиною основного договору.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку із отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов'язаних з укладенням іпотечного договору, вартість страхування предмету іпотеки.

Право вимоги за спірним кредитним договором перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у відповідності до Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитами від 25.05.2012 між останнім та ПАТ «Сведбанк».

За змістом статей 11, 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Пункт 3. 8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, у зв'язку із чим відсутність у договорі інформації про валютні ризики та умов про можливість зменшення процентної ставки, включення страхування предмету іпотеки до сукупної вартості кредиту - відповідали волі сторін оспорюваного договору.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, врахувавши обставини справи, обґрунтовано зазначив про відсутність правових підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору, правильно застосувавши положення статей 11, 18, 19 Закону.

Доводи ОСОБА_1 щодо не ознайомлення його з умовами кредитування спростовуються матеріалами справи та підписаною ним заявою від 08 лютого 2008 року (а.с. 35 т.1), у якій він підтвердив, що перед укладанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту. Йому було роз'яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування (а.с. 35, 181 т.1 ). Крім того, зазначена обставина не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону, оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору.

Посилання на неможливість визначити суму процентів, що підлягає сплаті кожного місяця, а також суму процентів за весь час дії договору спростовуються п. 1.3 оспореного договору, відповідно до якого процентна ставка за користування кредитом становить 11,9 % річних за весь строк користування кредитом, а Додатком № 1 до договору - Графіком погашення кредиту сторонами обумовлено суму платежу на погашення заборгованості за кредитом рівними ануїтетними платежами (а.с. 124 зв. - 127).

Також, укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачеві. Тому доводи останнього у цій частині є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення оспореного договору, банк мав право на здійснення валютних операцій (а.с. 87-90 т. 1), а Закон України «Про захист прав споживачів» не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, що спростовує доводи позивача у цій частині.

Крім того, при укладенні оспореного договору ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, заявити додаткові вимоги щодо його умов. Позивач на момент укладення договору у визначений законодавством 14 денний строк не відкликав своєї згоди на укладення кредитного договору, підписав його та в подальшому виконував його умови.

Перехід права вимоги за кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції встановив із належним чином завіреної відповідачем копії договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року (а.с. 91-105 т.1), додатку до цього договору із зазначенням прізвища ОСОБА_1 та номеру оспорюваного договору у переліку відступлених кредитних договорів (а.с. 221 т.1), нотаріально засвідчені копії яких надані суду апеляційної інстанції (а.с. 167-168 т.2). Таким чином, належність та достовірність доказів про перехід права вимоги судом встановлені, доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув позов до неналежного відповідача є безпідставними.

Інші доводи та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: