22-ц/775/310/2017(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Ковтуненко В.О.
Доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про забезпечення позову у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 39 від 04 серпня 2006 року у розмірі 604 839, 35 доларів США та пені 1 498,31 доларів США.

22 січня 2016 року представник ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_4 надав суду заяву про забезпечення позову і просив накласти арешт на нерухоме майно, належне на праві власності боржнику ОСОБА_2 В обґрунтування заяви зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2016 року заяву ПАТ «ПУМБ» про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на об'єкти нерухомості:

1. Комплекс загальною площею 1137, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5, приміщення 1,2,3;

2. Житловий будинок загальною площею 329, 1 кв.м., житловою 163, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6;

3. Нежиле приміщення загальною площею 306,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7;

4. Нежиле приміщення загальною площею 909,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4;

5. База відпочинку «Строитель-3» загальною площею 3 924,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8;

6. Нежиле приміщення загальною площею 3 905,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4;

7. Нежитлова будівля, ресторан загальною площею 1 603,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3;

8. Нежитлове приміщення загальною площею 255,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 4;

9. Нежиле приміщення загальною площею 1103,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, приміщення 2,3,

які належать на праві приватної власності ОСОБА_2, ІПН-НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка не є стороною у справі, просить зазначену ухвалу суду скасувати частково, через порушення норм процесуального права. Зазначає, що об'єкти нерухомості, а саме : комплекс загальною площею 1137, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5, приміщення 1,2,3; житловий будинок загальною площею 329, 1 кв.м., житловою 163, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6; нежиле приміщення загальною площею 306,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7; база відпочинку «Строитель-3» загальною площею 3 924,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8; нежиле приміщення загальною площею 3 905,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4; нежитлова будівля, ресторан загальною площею 1 603,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 частково належать їй і накладення на ці об'єкти нерухомості арешту порушує її права власника.

Сторони належним чином були повідомлеіа про час і місце розгляду справи. Відповідно ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. З урахуванням вимог ст.ст.157,303-1 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу у відсутності представників ТОВ «ФПГ Металпромресурс» та Відділу примусово виконання рішень Управління державної виконавчої служби, визнавши причини їх неявки не поважними.

Заслухавши суддю - доповідача, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, в межах апеляційного оскарження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Зі справи вбачається, що ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 39 від 04 серпня 2006 року в сумі 606 337,66 доларів США, з урахуванням пені.

Подаючи заяву про забезпечення позову, ПАТ «ПУМБ» посилався на те, що відповідач ухиляється від виконання договірних зобов'язань, а тому, з метою запобігання істотного утруднення виконання рішення суду, необхідно вжити заходів щодо його забезпечення шляхом накладення арешту на наведені вище об'єкти нерухомого майна.

Задовольняючи заяву, суд виходив із того, що з урахуванням конкретних обставин справи для забезпечення виконання рішення суду до вирішення спору сторін необхідно застосувати заходи забезпечення позову, оскільки неприйняття цих заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З висновком суду не можна не погодитися.

За змістом ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у розгляді справи, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення і спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначені у статті 152 ЦПК України. Зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Згідно ч. 3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності з роз'ясненнями, які викладені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства, при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, на обґрунтування своєї заяви від 22 січня 2016 року про забезпечення позову, ПАТ «ПУМБ» надав виписки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, які свідчать про те, що власником раніше вказаного майна, на час подачі заяви про забезпечення позову, був ОСОБА_2, який перестав виконувати умови кредитного договору по поверненню грошових коштів банку (т.1 а.с.94-100).

Тому, враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами у справі, наведене позивачем обґрунтування необхідності забезпечення позову, колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано задоволено заяву про забезпечення позову у справі за вимогами ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що вона просила про скасування арешту, накладеного на об'єкти нерухомості, посилаючись на те, що їй належать - комплекс загальною площею 1137, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5, приміщення 1,2,3; житловий будинок загальною площею 329, 1 кв.м., житловою 163, 9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6; нежиле приміщення загальною площею 306,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7; база відпочинку «Строитель-3» загальною площею 3 924,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8; нежиле приміщення загальною площею 3 905,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4; нежитлова будівля, ресторан загальною площею 1 603,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3.

Однак, представлені документи вказують на те, що ОСОБА_3 не є єдиним власником цих приміщень, а вказані приміщення знаходяться у спільній частковій власності. Тому, доводи скарги зняття арешту з усіх приміщень, за відсутності доказів одноособового володіння ними, є неспроможними.

Доводи представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, наведені в апеляційному суді про часткове зняття арешту з названих приміщень апеляційним судом вважаються безпідставними, оскільки заявник про це в апеляційній скарзі не просила, а колегія не вправі вийти за межі скарги. Одночасно представник заявника пояснив, що до теперішнього часу ОСОБА_2 судове рішення не виконав і припинив погашення заборгованості восени 2016 року.

Що стосується представлених ОСОБА_5 документів апеляційному суду - довідки нотаріуса та ухвали про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, то наведені обставини не можуть бути підставою для скасування ухвали суду від 01 лютого 2016 року, оскільки питання про забезпечення позову вирішувалося на підставі представлених на той час документів ПАТ «ПУМБ» і ці документи не були предметом дослідження суду першої інстанції.

При цьому, колегія враховує, що спірне майно тривалий час перебувало у власності ОСОБА_2 і вибуло з його володіння за домовленістю з ОСОБА_3, з якою боржник перебуває у шлюбі; виділення об'єктів нерухомості в натурі заявнику не проводилося; на теперішній час ОСОБА_3, при наявності підстав, не позбавлена можливості захистити своє порушене право, в порядку визначеному ст.154 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, з урахуванням зазначеного, не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливості прийняти рішення щодо скасування оскаржуваної ухвали.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3 та залишення без змін ухвали суду від 01 лютого 2016 року.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, ст.312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко