Справа № 229/2232/17
Провадження №2-о/229/170/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження,

заінтересовані особи: Дружківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в Донецькому Центрі охорони материнства та дитинства її донька ОСОБА_2 народила дитину.

Її донька не пербуває у шлюбі, є матір'ю одиначкою.

Вона зверталась до відділу ДРАЦС для реєстрації народження дитини, однак їй було відмовлено, оскільки нею пред'явлено документ форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545.

Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом ДРАЦС народження дитини.

Просить встановити факт, що громадянка України ОСОБА_2, народила сина ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Донецьк.

Заявник в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Надала суду заяву, в якій просить її заяву про встановлення факту народження дитини розглядати за її відсутності, вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявника та представника зацікавленої особи.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Пунктом 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, тобто є бабусею новонародженої дитини (а.с.8).

Судом встановлено, що громадянка України ОСОБА_2, не перебуваючи в шлюбі, в м. Донецьк, ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дитину - хлопчика, вагою 2300,00 гр., про що свідчить медичне свідоцтво про народження № 816, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 Донецьким центром охорони материнства та дитинства, обмінна карта пологового будинку, пологового відділення лікарні, протокол УЗД в 1-му триместрі від 08.12.2016 року та протокол УЗД від 17.05.2017 року (а.с.9-17).

Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно відповіді Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 08.06.2017 року № 15.34-23 (а.с.18) в проведенні державної реєстрації народження дитини ОСОБА_2 ОСОБА_1 відмовлено, оскільки останньою для підтвердження факту народження дитини пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстроним у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року № 1150/13024.

Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто медичне свідоцтво про народження № 816, видане ІНФОРМАЦІЯ_3 Донецьким центром охорони материнства та дитинства, - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав ОСОБА_2, суд, як виняток, приймає до уваги надане медичне свідоцтво про народження дитини, і оцінює його в сукупності з обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні, протоколами ультразвукового дослідження, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Донецьк, Україна, сина, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про народження дитини відповідно до законодавства України.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215,223, 257-1, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

заяву ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 народила в місті Донецьк, Україна, дитину - хлопчика.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження особи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: Т. Л. Панова