10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ майна.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з листопада 1985 року ОСОБА_4 спільно проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу у будинку його батьків.
Вона працювала понад десять років у Чорноморському морському пароплавстві на посаді адміністратора ресторанів судів закордонного спрямування, та мала великі заощадження на рахунку
НОМЕР_1 Державної трудової ощадної каси СРСР.
18 лютого 1986 року за її кошти, які вона зняла зі свого рахунку з Державної трудової ощадної каси, було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та за договором купівлі-продажу даний будинок було оформлено на ОСОБА_5
ОСОБА_4 вказувала, що ОСОБА_5 пообіцяв їй, що вподальшому будинок переоформить на її імʼя. Крім того, за час спільного життя вони придбали автомобіль марки «Волга» ГАЗ - 31-29 та дачний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.
11 серпня 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, на той час вже мали двох спільних дітей ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В 2003 році спільне життя з відповідачем стало неможливим, та ОСОБА_5 пішов із сімʼї.
З 2006 року ОСОБА_5 почав погрожувати та виганяти ОСОБА_4 з дітьми із будинку, викидати особисті речі та руйнувати майно.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня

2013 року шлюб між сторонами розірвано. Майнових претензій не було, ОСОБА_4 продовжувала проживати у будинку в м. Одесі, а ОСОБА_5 в Іванівському районі та користуватися автомобілем «Волга». В 2014 році ОСОБА_5 почав виганяти ОСОБА_4 з дітьми з вказаного будинку. Позивачка вважає, що оскільки житловий будинок куплений за її грошові кошти, то він має належити їй.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою:

АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 визнати право власності на автомобіль марки «Волга» ГАЗ - 31-29 та дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що вказаний будинок належить йому на праві власності, оскільки 18 лютого 1986 року він придбав його у ОСОБА_8, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, користуватися вказаним житлом він не може, оскільки відповідачі вигнали його з вказаного житла та не пускають.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення з житлового приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про поділ майна, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком в апеляційному порядку не переглядалося, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 серпня 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня

2013 року шлюб зареєстрований 11 серпня 1995 року Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 256 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

До реєстрації шлюбу в органах РАЦС у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 народились діти: ОСОБА_7, 1986 рокународження, та ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_2.

18 лютого 1986 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_9. продав, а ОСОБА_5 придбав жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за 16 000 рублів. Договір зареєстрований в Одеському БТІ

04 квітня 1986 року.

09 січня 1990 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_5 придбав жилий будинок в с. Руська-Слобідка Іванівського району Одеської області за 1 000 рублів.

Рішенням сесії Северинівської сільради Іванівського району Одеської області № 20 від 14 березня 1994 року земельну ділянку розміром 0,42 га. в

с. Руська-Слобідка Іванівського району Одеської області виділено

ОСОБА_5

За час сумісного проживання сторін до реєстрації шлюбу, ними також придбано автомобіль «Волга» ГАЗ - 31-29, який оформлено на

ОСОБА_5

На час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу та придбання майна діяли норми КпШС України1969 року та ЦК УРСР

1963 року. При цьому, все спірне майно, яке заявлено ОСОБА_4 до поділу, було придбано до 1991 року, тобто до вступу в силу Закону УРСР «Про власність» від 07 лютого 1991 року.

ОСОБА_4 посилаючись на ст. 392 ЦК України 2003 рокуставила питання, що жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, придбаний 18 лютого 1986 року за її особисті кошти, які вона заробила до спільного проживання з відповідачем.

Решту майна, яке набуте під час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, позивач в порядку поділу просила залишити у власності відповідача.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, оскільки позивачем не надано доказів про те, що спірне майно придбане за її особисті кошти.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна, тому що судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня

2016 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майн, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова