Ухвала

іменем україни

01 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Ткачука О.С., УмновоїО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення процентів по банківському вкладу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2005 року між нею та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), було укладено договір депозитного вкладу на строк до 10 травня 2005 року, на виконання умов якого вона внесла кошти у розмірі 100 000 грн. Однак відповідач у визначений договором строк кошти не повернув, у зв'язку з чим вона була змушена звертатись до суду з відповідним позовом і 04 грудня 2012 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення про повернення їй її депозитного вкладу, але депозитні кошти на поточний рахунок були перераховані банком лише 01 квітня 2014 року. Позивач вважає, що вона має право на стягнення процентів по банківському вкладу, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочений строк повернення коштів.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» за прострочений період повернення коштів (з 14 березня 2006 року по 04 квітня 2014 року) 133 084,93 грн. - проценти по банківському вкладу за прострочений строк; 24 197,26 грн. - 3 % річних; 106 439,65 грн. - інфляційні втрати.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 8 529,22 грн. процентів за депозитним вкладом, 219 86,30 грн. - 3 % річних та 201 020 грн. інфляційних втрат, а всього - 231 535,52 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 10 лютого 2005 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір депозитного вкладу на строк до 10 травня 2005 року, на виконання умов якого позивач внесла кошти у розмірі 100 000 грн.

Відповідач у визначений договором строк кошти не повернув, у зв'язку з чим вона була змушена звертатись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року, яке набрало законної сили стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму депозиту по спірному договору в розмірі 100 000 грн. та відсотки у розмірі 16 380 грн. за період з 11 лютого 2005 року по 14 березня 2006 року.

ПАТ КБ «Приватбанк» рішення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 04 грудня 2012 року виконало 28 січня 2014 року.

Спірний договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язання за договором після закінчення терміну його дії.

Пунктом 8 зазначеного договору депозитного вкладу встановлено, що по закінченню строку вкладу нараховані за строк вкладу і не витребувані вкладником проценти причислюються до суми вкладу і на отриману таким шляхом суму, банк проводить нарахування відсотків по ставці вкладу «на вимогу» до моменту повернення вкладу вкладнику.

Згідно наказу ПАТ КБ «Приватбанк» від 05 січня 2004 року та довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 07 вересня 2016 року - в період з 06 січня 2004 року і по теперішній час відсоткова ставка за вкладом «на вимогу» складає 1 % річних.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що з банка на користь позивача підлягає до стягнення відсоткова ставка за вкладом «на вимогу», 3 % річних та інфляційні втрати за період із закінчення дії депозитного договору по день фактичного розрахунку.

Апеляційним судом повно і всебічно з'ясовано обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.С.Ткачук

О.В.Умнова