АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 13 вересня 1965 року по 25 грудня 1968 року він проходив військову службу в складі діючої Радянської армії, приймав участь у бойових діях на території Республіки Чехословаччини з 21 серпня по 25 грудня 1968 року. При виконанні службового обов'язку у вищезазначеній республіці отримав відламкове поранення (контузія) в голову, у наслідок якого у нього розвинулися різні захворювання, що стало причиною визнання його інвалідом другої групи.

Вказує, що отримані від проходження військової служби значні чисельні захворювання турбують його і по теперішній час. Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення

та в подальшому, його стан здоров'я не покращується, а навпаки з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань та поранень, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок проходження військової служби він отримав чисельні захворювання. Його постійно, щоденно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам'яті, зниження слуху,

___________________________________________________________________

22ц/794/644/2017 р. Головуючий у І інстанції Руснак А.І.

Категорія 30 Суддя-доповідач Владичан А.І.

працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різку слабкість оніміння язика, губ, кінцівок, закладеність носа, підвищення АТ, тривогу, дратівливість, болі в хребті та ногах. Крім зазначеного, він хворіє на невроз, який розвинувся внаслідок сильного перехвилювання під час проходження служби. У зв'язку з указаними обставинами йому завдано моральної шкоди.

Просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем документально не підтверджено отримання ним поранення 1968 року, коли а з яких підстав первинно та в подальшому встановлювалися інвалідності позивачу. Позивач не проходив військову службу в Міністерстві оборони України, не являється військовослужбовцем, а тому на нього не поширюється дія ст. 17 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців а членів їх сімей».

Крім того, судом не обґрунтовано правонаступництво Міністерства оборони України, фак. протиправних дій міністерства, причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Просить скасувати рішенняХотинського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю не відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у 1968 року на території Республіки Чехословаччини ОСОБА_2 отримав поранення, йому встановлена друга група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 13 вересня 1965 року по 25 грудня 1968 року ОСОБА_2проходив військову службу в складі діючої Радянської армії, приймав участь у бойових діях на території Республіки Чехословаччини з 21 серпня по 25 грудня 1968 року.

При виконанні службового обов'язку у вищезазначеній республіці отримав відламкове поранення (контузія) в голову, унаслідок якого розвинулися захворювання: ІХС. Стабільна стенокардія напруги III ФК. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба III, ступінь 2. СН ІІ А діастолічний варіант ФК II. Ризик IV (дуже високий). Церебральний атеросклероз. ДЕ І, помірний астено-невротичний синдром. Гіпертонічний ангіосклероз сітківки. Об'ємне утворення правої нирки. Хронічний цисто пієлонефрит, ст. ремісії. Деформуючий артроз колінних суглобів, ПФС II ст. Хронічний холецистит. Хронічний панкреатит, гастродуоденіт. облітеруючий атеросклероз н/к. Оклюзія правої задньо-гомілкової на лівих гомілкових артерій. Варикозна хвороба н/к ХВН І. Зміцнілий рубець тім'яно-потиличної частини волосяної частини голови». Зазначене підтверджується витягом із протоколу військово-лікарської комісії Західного регіону МО України №690 від 19 грудня 2013 року (а.с. 12), виписками із медичної карти (а.с. 13-18), витягом з історії хвороби (а.с. 19).

Позивачу встановлена друга група інвалідності згідно довідки до акту огляду МСЕК серії ААВ №941415 від 27 жовтня 2014 року (а.с. 20).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Застосувавши Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції не врахував, що він набув чинності 20.12.1991 року, тобто після отримання позивачем поранення при виконанні службових обов'язків у Чехословаччині, а тому указаний закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. На момент завдання моральної шкоди діючим законодавством не передбачалося її відшкодування.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, інвалідність позивачу встановлена після звільненні з військової служби, військово-лікарською комісією встановлено причинний зв'язок захворювання, проте позивач не проходив військову службу безпосередньо в Міністерстві оборони України, доказів правонаступництва міністерством щодо СРСР не встановлено.

При цьому, застосувавши Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд першої інстанції не звернув увагу на необхідність застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та належним чином не дослідили доведеність позивачем факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявність причинного зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: