УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральних збитків, за касаційною скаргою Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому просив суд: скасувати наказ начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) № 219 від 05 серпня 2015 року про його звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього розпорядку; поновити позивача на роботі на посаді провідного інженера відділу взаємодії (з волонтерами) Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) з 05 серпня 2015 року; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 05 серпня 2015 року і до моменту ухвалення у справі судового рішення; стягнути з відповідача 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральних збитків, спричинених внаслідок незаконного звільнення.

Обґрунтовуючи підстави позову щодо незаконності звільнення, ОСОБА_4 послався на упереджене ставлення до нього з боку відповідача та помилковість висновків відповідача про його відсутність без поважних причин на робочому місці протягом трьох робочих годин 16 червня 2015 року, з посиланням на те, що в той день позивач перебував на роботі протягом усього робочого часу однак у іншому структурному підрозділі відповідача у справі.

Підстави інших позовних вимог є похідними від незаконності оспорюваного наказу про звільнення позивача.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді провідного інженера відділу взаємодії (з волонтерами) Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) з 06 серпня 2015 року.

Стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06 серпня 2015 року по 13 вересня 2016 року в розмірі 33 509 грн 16 коп. (сума вказана без вирахування обов'язкових платежів та податків) та 500 грн моральної шкоди

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року і залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі нове судове рішення про поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів з підстав, передбачених ч. 2 ст. 235, ст. 237-1 КЗпП України, апеляційний суд виходив з помилковості висновків районного суду про недоведеність та безпідставність позову.

Апеляційний суд встановив, що відповідачем при звільненні позивача не було враховано положень ч. 3 ст. 149 КЗпП України та допущено порушення ч. 1 ст. 148 КЗпП України. Зокрема, крайній дисциплінарний захід у вигляді звільнення застосовано до позивача з пропуском місячного терміну від дня виявлення відповідного проступку, а також без доведеності шкідливих наслідків для відповідача та їх причинного зв'язку з допущеним позивачем порушенням.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованих висновків про незаконність звільнення позивача та наявність підстав для поновлення його на роботі зі стягненням на користь ОСОБА_4 з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та розумного і обґрунтованого розміру моральної шкоди.

Питання щодо скасування незаконного наказу про звільнення позивача апеляційним судом віднесено до виключної компетенції відповідача у справі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції застосував норми ст. 88 ЦПК України та у рішенні суду в достатній мірі мотивував свої висновки з даного питання.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про часткову доведеність та обґрунтованість позову, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

В.О.Кузнєцов

Г.І. Мостова