Справа № 359/5708/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2403/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 06.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 474 145 грн. 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 477 000 доларів США зі сплатою 16 % річних. Згідно додаткової угоди від 01 липня 2009 року про внесення змін до вказаного договору сторони дійшли згоди змінити відсоткову ставку за користування кредиту у розмірі 21 % з червня 2009 року та кінцевий термін до 02 квітня 2018 року. Відповідач не виконує умови договору щодо сплати кредиту та відсотків, а позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій. 04 грудня 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав відповідачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що кредитний договір діє до моменту його повного виконання. Строк позовної давності не пропущено до інших платежів, які знаходяться у межах строків позовної давності. Суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки жодні зміни до договору не вносилися, а посилання на зміну строку виконання основного зобовязання не відповідає дійсності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 380/1002/08-Пі, згідно умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 477 000 грн. зі сплатою 16 % річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невідємною частиною.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Договору кредиту погашення кредиту буде здійснюватися в наступному порядку до 25-го числа (включно) кожного місяця, починаючи з травня 2008 року (останній платіж в квітні 2018 року), а саме: по 3 975 грн. щомісячно, з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 02 квітня 2018 року (включно), на умовах, визначених Договором.

03 квітня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору кредиту № 380/1002/08-Пі, згідно умов якої сторони дійшли згоди змінити графік погашення основної заборгованості по кредиту та у звязку з цим внести відповідні зміни до Договору кредиту, а саме: встановити наступний графік погашення основного боргу, починаючи з червня 2009 року зі сплатою 21 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному договором кредиту, а саме: з червня 2009 року по травень 2010 року включно по 500 гривень, з червня 2010 року по березень 2018 року включно - по 4 414 грн. та в квітні 2018 року 4 409 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 02 квітня 2018 року.

25 жовтня 2010 року позивач направив ОСОБА_2 вимогу № 08.4-09/96-6079 про негайне повернення заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 459 555 грн. 89 коп. та 920 грн. 44 коп. (пеня).

З розрахунку, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», вбачається, що розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 380/1002/08-Пі від 03 квітня 2008 року станом на 24 грудня 2015 року становить 1 474 145 грн. 10 коп., а саме: сума заборгованості за кредитом 419 325 грн., за відсотками 502 209 грн. 02 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 136 370 грн. 78 коп. (за період з 23 грудня 2014 року по 26 листопада 2015 року включно), розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 166 006 грн. 53 коп. (за період з 23 грудня 2014 року по 26 листопада 2015 року включно), розмір інфляційних витрат за кредитом 109 987 грн. 81 коп. (за період з грудня 2014 року по листопад 2015 року включно), розмір інфляційних витрат за відсотками 140 245 грн. 96 коп. (за період з грудня 2014 року по листопад 2015 року включно).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що банк надав позичальнику кошти, які останній зобовязався повернути у визначений у договорі строк.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що у випадку прострочення більш ніж на 90 днів позичальник зобовязаний повернути усю суму боргу, але при цьому такий обовязок у нього був і раніше, а з цього часу у банку виникає лише право, а не обовязок вимагати повернення усієї суми боргу.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог ст. ст. 257, 258, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Так, умовами кредитного договору та додатковою угодою до нього передбачено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів частинами щомісяця до «25» числа кожного місяця з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 02 квітня 2018 року.

Згідно п. 4.4. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пунктами 3.3.7. (сплата процентів), 3.3.8. (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 здійснив останній платіж за кредитним договором 05 травня 2010 року. Строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 06 серпня 2010 року, а ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом у липні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Заявляючи вимогу про стягнення щомісячних платежів за кредитом, відсотки за користування кредитом, пені за тілом кредиту та пені за відсотками ПАТ «Укрсоцбанк» не взяв до уваги, що у звязку з неналежним виконання умов договору змінився строк виконання основного зобовязання (п. 4.4. договору) і банк мав право з 06 серпня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості.

Крім того, після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4. договору позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після серпня 2010 року не підлягали виконанню.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року (справа № 6-1174цс16).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про пропуск строку позовної давності при зверненні до суду, рішення суду ґрунтується на наявних у справі доказах, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_3