Справа №591/6309/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/754/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про стягнення вихідної допомоги, заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 листопада 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 15 лютого 2016 року по 24 жовтня 2016 року працював у відповідача ФОП ОСОБА_5 водієм-експедитором. 24 жовтня 2016 року позивач звільнився внаслідок порушення відповідачем умов трудового договору, а саме: останній не повідомив його про зміну істотних умов праці.

Позивач просить: стягнути з ФОП ОСОБА_5 на його користь вихідну допомогу в сумі 5700 грн.; заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1583,33 грн.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1027,60 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що відповідач виплатив позивачу заробітну плату лише 05 листопада 2016 року, а повернув трудову книжку 18 листопада 2016 року, а тому вважає, що відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки. Також позивач вказує, що оскільки він пропрацював у відповідача 8 місяців з дня працевлаштування, то сума компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, яка має бути виплачена йому відповідачем, становить 1027,60 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, невиконання або неналежного виконання відповідачем вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та як встановлено судом першої інстанції, позивач в заяві від 12 лютого 2016 року просить відповідача прийняти його за основним місцем роботи на посаду водія автотранспортних засобів з 15 лютого 2016 року з дотриманням норм охорони праці, правил ТБ, ПБ та ПДР, на умовах індивідуальної матеріальної відповідальності з оплатою праці, відповідно до трудового договору (а.с. 31).

Згідно запису в трудовій книжці позивача він був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 12 лютого 2016 року (а.с. 6).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 29 серпня 2016 року (а.с. 32) наказом №18-в від 03 вересня 2016 року йому надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 16 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року терміном на 21 календарний день: з 05 вересня 2016 року по 25 вересня 2016 року (а.с. 33). Підпис ОСОБА_3 про ознайомлення в наказі відсутній.

Відповідно до акту № 01 від 03 вересня 2016 року, складеного та підписаного фізичною-особою підприємцем ОСОБА_5, торгівельним агентом ОСОБА_6, менеджером з оптової торгівлі ОСОБА_7 ОСОБА_3 з наказом №18-в від 03 вересня 2016 року ознайомився та відмовився від проставляння підпису про ознайомлення з ним (а.с. 34).

24 жовтня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення його за власним бажанням із займаної посади з 26 жовтня 2016 року та розірвання трудового договору (а.с. 35).

На підставі вказаної заяви наказом № ВК-41 від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_3, водія автотранспортних засобів, звільнено із займаної посади з 26 жовтня 2016 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Трудовий договір № ПВК-22 від 15 лютого 2016 року розірвано з 26 жовтня 2016 року (а.с. 36).

З наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в наказі (а.с. 36).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 26 жовтня 2016 року, він в період з 15 лютого 2016 року по 26 жовтня 2016 року працював у ФОП ОСОБА_5 на посаді водія автотранспортних засобів, за власним бажанням, з дотриманням правил ТБ, ПБ та ПДР. Моральних, матеріальних та інших претензій до ФОП ОСОБА_5, особисто до ОСОБА_5, до працівників ФОП ОСОБА_5, в цілому до колективу та до кожного окремо не має (а.с. 37).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що вищевказані докази підтверджують те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, в період роботи отримував відпустку, звільнився за власним бажанням та отримав всі належні йому виплати та трудову книжку.

Відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам, місячна заробітна плата ОСОБА_3 складає 1900 грн. (а.с. 41).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості працівника ОСОБА_3 за 2016 рік, йому нараховувалася заробітна плата в сумі 1900 грн. щомісячно з урахуванням податків. Саме вказана сума і перераховувалася на банківський рахунок позивача, про що свідчить виписка по рахунку.

Перебування ОСОБА_3 у відпустці підтверджується табелем обліку робочого часу за вересень 2016 року, що був оглянутий в суді апеляційної інстанції та приєднаний до матеріалів справи, а нарахування та виплата позивачу відпускних, розрахункових при звільненні підтверджується розрахунково-платіжною відомістю та банківською випискою по рахунку ОСОБА_3 (а.с. 87-88, 95).

Твердження позивача про те, що розрахунок проведений з ним несвоєчасно та затримано видачу трудової книжки, матеріалами справи не підтверджується та ґрунтується на припущеннях позивача.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 березня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -