Справа № 165/2240/16-ц
Провадження № 2/165/97/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі

головуючого судді Ушакова М.М.,

з участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування Думич І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки і піклування Нововолинської міської ради про встановлення місця проживання дитини та надання дозволу на виготовлення всіх пов'язаних із перетином державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітньої дитини та на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, -

встановив:

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки і піклування Нововолинської міської ради про встановлення місця проживання дитини та надання дозволу на виготовлення всіх пов'язаних із перетином державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітньої дитини та на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем з 06 червня 1999 року по 19 листопада 2010 року перебувала в шлюбі, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 19 листопада 2010 року, що набрало законної сили. В шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вказує, що для того щоб заробляти кошти та мати можливість утримувати двох дітей змушена була виїхати за кордон, діти проживали з її матір'ю ОСОБА_8 Однак коли матір позивача почала нездужати і не змогла більше доглядати за дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то з недавнього часу діти проживали зі своїм батьком, відповідачем по справі ОСОБА_3 Позивач зазначає, що з 14 листопада 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 в Республіці Польща. Вказує, що донька, ОСОБА_7 приїжджала до неї в Польщу і пробувала там навчатись, але їй не сподобалось і вона повернулась в Україну. Син ОСОБА_7 бажає проживати з матір'ю та має можливість навчатись в Польщі і бути поряд з нею. Проте неповнолітньому ОСОБА_7 необхідно для перетину кордону отримати дозвіл біологічного батька - відповідача ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон, однак останній необгрунтовано та безпідставно категорично відмовляється надати дозвіл на виїзд їхнього сина до Республіки Польщі.

Позивач покликається на те, що проживає в Республіці Польща на законних підставах, має дозвіл на проживання, державну реєстрацію місця проживання, отримує високій дохід, тому має можливість піклуватись про дітей, забезпечити їх всім необхідним для їх розвитку, навчання і відпочинку. В Україні у неї немає можливості отримувати доходи необхідні для утримання дітей і себе. Зазначає, що батько дітей - відповідач ОСОБА_3 довший час не брав участі у вихованні та забезпеченні дітей, а сплачуванні ним аліменти були мізерними і їх не вистачало навіть на елементарні речі для дітей. Позивач вважає, що має переваги у порівнянні із відповідачем, оскільки вона безпосередньо виховувала, годувала, лікувала і одягала їхнього сина з моменту народження до даного часу. Батько таких обов'язків ніколи самостійно не виконував до того часу коли через його відмову надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, син змушений проживати з батьком. Позивач вказує, що і надалі продовжує повністю забезпечувати дітей одягом та іншими необхідними речами. Вважає, що дитину не можна залишати проживати з батьком, який веде аморальний спосіб життя. Позивач вважає, що над дітьми не можна проводити такі експертименти лише за примхою батька, який сам не може подбати про дітей, та не дозволяє цього робити матері дітей. Позивач вважає, що відмова відповідача надати дозвіл на виїзд їхнього неповнолітнього сина за кордон для навчання, відпочинку, ознайомлення з культурою інших народів та розширенню свідогляду дитини суперечить інтересам самої дитини.

Позивач зазначає, що вона, як матір розуміє, що у відповідача, як у батька ускладниться можливість бачитись з дитиною, проте він без зайвих проблем може бачитись та спілкуватись з дитиною як у Республіці Польща, так і в Україні коли син буде приїжджати до України на літні та зимові канікули. Позивач вказує, що слідуючи позиції відповідача ОСОБА_3, їй як матері необхідно буде приїжджати для побачень з дитиною до України, тобто долати ту саму відстань, як і йому. Позивач покликається на те, що різниця полягає лише у тому з ким із батьків їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_7 буде краще проживати, та чого хоче він сам.

Крім того позивач посилається на те, що мати дитини вправі вибирати нове місце проживання без згоди батька дитини, тим більше коли особи розлучені. А належне виконання нею материнських обов'язків свідчить про те, що будь-яких об'єктивних чи суб'єктивних підстав для позбавлення дитини права на спільне проживання з матір'ю не існує.

Позивач ОСОБА_1 просить суд встановити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_7 з нею, надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітнього ОСОБА_7, без згоди його батька - відповідача ОСОБА_3 та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_7, без згоди та супроводу його батька - відповідача ОСОБА_3 до Республіки Польща строком на п'ять років до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_1, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5, а також просить стягнути понесені нею судові витрати.

06 червня 2017 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, просить суд встановити місце проживання сина ОСОБА_7 з нею, надати дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_7, без згоди його батька ОСОБА_3 та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України сина ОСОБА_7, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_3 до Республіки Польща строком на один рік у супроводі матері - позивача ОСОБА_1 з 01 липня 2017 року до 01 липня 2018 року, та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позові, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали та заперечили у його задоволенні, мотивуючи тим що позивач насправді має намір вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання, чим будуть грубо порушені права відповідача на спілкування з дитиною та участь батька у житті сина. Крім того подали до суду письмове заперечення на позовну заяву (а.с.98-102).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив, що позивач неодноразово зверталася до нього з проханням про дачу дозволу на тимчасову поїздку сина за кордон, але позитивної відповіді не отримала. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав на те, що він не проти того, щоб його неповнолітній син ОСОБА_7 тимчасово поїхав до Республіки Польща на літні канікули, проте він категорично проти того, щоб дитина там залишалась на навчання та постійне місце проживання. Крім того відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти проживання сина з матір'ю в Україні.

Представник органу опіки та піклування Думич І.О. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позову. Вважає, за доцільне встановити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - позивачем ОСОБА_1, оскільки сам ОСОБА_7 бажає проживати з матір'ю. Крім того, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини не суперечить правам та інтересам дитини. Так як позивач у позові вказує конкретну країну, термін перебування та адресу проживання неповнолітнього в Республіці Польща, вважає, що права відповідача на спілкування з дитиною не будуть порушені, а надання такого дозволу судом на період літніх канікул буде здійснено виключно в інтересах дитини, яка у літній період зможе повноцінно відпочити та оздоровитись.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що позивач ОСОБА_1 її дочка, яка після розірвання шлюбу із відповідачем по справі ОСОБА_3 залишилась без засобів до існування, тому змушена була їхати на роботу до Польщі. Показала, що коли дочка поїхала за кордон на роботу, вона тривалий час - три роки здійснювала догляд за дітьми сторін та вони проживали з нею. Діти добре вчились, коли пішли жити до батька - відповідача ОСОБА_3, запустив навчання дітей. Вважає, що батько, як мужчина не може забезпечити належного догляду дітям. Крім того показала, що ОСОБА_7 не хоче йти до батька, не хоче там жити, оскільки там є інша жінка. Показала, що коли мама їде до Польщі ОСОБА_7 плаче, говорить, що хоче жити з мамою в Польщі. Показала, що ОСОБА_7 зараз проживає з нею, а коли приїжджає мама вони живуть разом з мамою, за адресою: АДРЕСА_2, зараз дитина з мамою в своїй квартирі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вони з позивачем ОСОБА_1 куми. ОСОБА_1 розлучена 6 років, в неї другий шлюб, але діти проживають в Україні, так як батько дітей - відповідач по справі ОСОБА_3 не хоче і не надає дозволу на виїзд дітей за кордон. Показала, що ОСОБА_7 від цього дуже страждає, хоче проживати з мамою. Також показала, що відповідач ОСОБА_3 при них їхав за кермом в стані алкогольного сп'яніння. Крім того показала, що коли приїжджає мама ОСОБА_7 - ОСОБА_1 то дитина проживає з мамою, часом живе з бабусями, з татом. Дитина живе в різних місцях. Зараз ОСОБА_7 живе з мамою.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що відповідач ОСОБА_3 її син. ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_3 постійно коли немає мами, відповідач займається вихованням своєї дитини. Показала, що зараз ОСОБА_7 на даний час живе зі своєю бабусею ОСОБА_8, хоче проживати з мамою, дитина втікає від батька ОСОБА_3, боїться його, ОСОБА_7 став неконтрольований з того часу як живе з мамою.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показав, що дружив з меншим братом відповідача, син відповідача ОСОБА_7 та його син одноклассники, навчаються в 6-Б класі школи №1. Показав, що знає, що ОСОБА_7 раніше проживав з батьком - відповідачем ОСОБА_3, де зараз на даний час і з ким живе дитина йому невідомо.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він з відповідачем ОСОБА_3 займався бізнесом, батько ОСОБА_3 нормально виховував сина ОСОБА_7. Показав, що зараз місяць-два ОСОБА_7 проживає з мамою ОСОБА_1, раніше проживав з батьком, мама була за кордоном. Показав, що мама ОСОБА_7 приїжджала в рік на один - два тижні. ОСОБА_7 жив з батьком за адресою: АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що дружина відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подала до суду позов щоб вивезти дитину за кордон. Показала, що до суду ОСОБА_7 проживав з батьком ОСОБА_3, зараз ОСОБА_7 живе з бабусею, з мамою. Також показала, що були ситуації, коли відповідач казав, що бачив ОСОБА_7, але він його не хоче бачити.

В судовому засіданні з'ясовано думку неповнолітнього ОСОБА_7, який зазначив, що йому 11 років, навчається у 6-Б класі в школі №1, зараз проживає з мамою ОСОБА_1 Вказав на те, що хотів би проживати з мамою і хоче проживати в Польщі. Хотів би поїхати до Республіки Польща подивитись, хоче бути з мамою.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 з'ясувавши думку неповнолітнього ОСОБА_7 та врахувавши думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 1999 року та від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13,14,15).

Як вбачається із рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 19 листопада 2010 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.15).

Судом встановлено, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 листопада 2010 року з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що свідчить про те і встановлено рішенням суду від 29.11.2010 року, що ОСОБА_3 не виконував свої обов'язки по утриманню неповнолітніх дітей, тому позивач ОСОБА_1 і змушена була свого часу звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.16-17).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб 14 листопада 2015 року з громадянином Польщі ОСОБА_9 (а.с.28,29-30).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має дозвіл на проживання в Республіці Польща, термін чинності 27 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, та має доступ до ринку праці (а.с.18,19).

Судом встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 зареєстрований на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20,21), а позивач ОСОБА_1 зареєстрована на тимчасове проживання до 27.06.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26,27).

Із довідок про доходи вбачається, що ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9 працевлаштовані в Республіці Польща та отримують заробітну плату після відрахування податку і страхових внесків у розмірі відповідно ОСОБА_1 - 4943,67 злотих та ОСОБА_9 - 7034,39 злотих (а.с.22,23,24,25).

Із листа директора НВК "Нововолинської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1-Колегіум" №5 від 13.02.2015 року вбачається, що учень 4-Б класу ОСОБА_7, 2005 року народження, протягом перших трьох років проживав у бабусі зі сторони мами, дитина була усім забезпечена, доглянута, підготовлена до школи, бабуся цікавилась навчанням та вихованням онука, приходила до школи. Оскільки бабуся за станом здоров'я не могла доглядати за дитиною, а батько дитини не надавав дозволу на вивіз дитини за кордон, то на час відсутності матері дитини, доглядати за сином погодився батько. З 1 вересня 2014 року та на даний час (тобто на день видачі даного листа) ОСОБА_7 проживав з батьком ОСОБА_3, який цікавиться навчанням та вихованням сина, часто приходить до школи або телефонує вчителю. Мама, ОСОБА_1, проживає і працює в Польщі, так як утримує і матеріально забезпечує дітей та хвору матір. Коли періодично приїздить додому, син ОСОБА_7 проживає з нею. Мама приходить до школи, цікавиться успіхами та невдачами дитини, співпрацює з вчителями та батьківським комітетом класу (а.с.31).

Із письмової заяви чоловіка позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 від 15.08.2016 року вбачається, що він має можливість і бажання забезпечити дитині відповідне виховання в сім'ї, спокійний дім, хорошу освіту та засоби до існування. Усвідомлює, що в ОСОБА_7 є батько з яким він повинен підтримувати зв'язок і не має наміру у цьому перешкоджати, а може лише допомогти в утриманні та вихованні (а.с.47,48).

Із протоколу індивідуальної бесіди з учнем 6-Б класу ОСОБА_7 №67 від 26.09.2016 року проведеної практичним психологом НВК "Нововолинської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №1-Колегіум" вбачається, що для дитини обоє батьків є незаперечними авторитетами (а.с.103).

Із довідки про доходи відповідача ОСОБА_3 встановлено, що останній отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи в розмірі 615,00 грн з вирахуванням аліментів (а.с.108).

Згідно з положеннями Сімейного кодексу України, зокрема, статті 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише визначено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до п.п. 2 п. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками малолітньої дитини, виник спір щодо реалізації права дитини на свободу пересування.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з матір'ю - позивачем ОСОБА_1 та її матір'ю ОСОБА_8, коли позивач ОСОБА_1 приїздить з Республіки Польща, за адресою: АДРЕСА_2, навчається у НВК "Нововолинська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №1-Колегіум". Неповнолітній ОСОБА_7 проживав з бабусею ОСОБА_8, за вказаною адресою поки остання не захворіла і фізично не мала змоги доглянути належно онука, тому на той час поки матір неповнолітнього ОСОБА_7 перебуває у Республіці Польща, ОСОБА_7 проживає у свого батька - відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що за період проживання неповнолітнього ОСОБА_7 з батьком - відповідачем ОСОБА_3, батько не ставив питання проживання дитини разом з ним та не довів і не доводив у суді виняткових обставин неможливості визначення місця проживання дитини з матір'ю - позивачем ОСОБА_1

Із висновку затвердженого Рішенням виконавчого комітету 19.01.2017 року №28 щодо розв'язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, 2005 року народження вбачається, що виконавчий комітет як орган опіки і піклування, взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.01.2017 року, думку та бажання дитини, виходячи виключно з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, 2005 року народження з матір'ю ОСОБА_1 (а.с.94-95).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Судом встановлено, що мати ОСОБА_7 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, нею створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання ОСОБА_7 разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Положення частини 1 статті 33 Конституції України гарантують кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування і право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Право на свободу пересування закріплене і у статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке включає в себе гарантію кожного вільно залишати будь-яку країну, у тому числі і свою власну.

З огляду на положення частини 1 статті 270 та частини 1 статті 269 Цивільного кодексу України право на свободу пересування являється особистим немайновим правом кожної фізичної особи і належить їй від народження.

Таке право не є абсолютним і з огляду на вказані вище конституційні приписи, його реалізація може бути обмежена.

В силу положень частини 3 статті 313 Цивільного кодексу України, право на свободу пересування, в аспекті права на виїзд за межі України, залежно від віку, якого досягла фізична особа, реалізується у відмінному один від одного порядку.

Зокрема, якщо фізична особа досягла 16 років, вона має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Але у випадку, якщо фізична особа не досягла такого віку, право на виїзд за межі України обумовлено згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними.

Оскільки дитина позивача і відповідача ОСОБА_7 не досяг 16 років, для реалізації ним свого права на свободу пересування, зокрема на виїзд за межі України, необхідна згода на це і позивача і відповідача, як обох батьків, а також їх супровід.

Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їхнього сина ОСОБА_7 за кордон до Республіки Польща, однак батько ОСОБА_7 своєї згоди на виїзд сина на навчання та проживання до Польщі не дав, про що підтвердив в суді та не заперечив в судовому засіданні щодо можливості тимчасової поїздки ОСОБА_7 на період літніх канікул до Республіки Польща.

У таких випадках, реалізація права дитини, яка не досягла 16 років, на свободу пересування, у тому числі право на виїзд за межі України, можлива на підставі рішення суду.

Вирішуючи питання щодо можливості надання дозволу на виїзд неповнолітнього ОСОБА_7 за межі України на разовий виїзд, на визначений період і до конкретної країни без згоди та супроводу батька, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачають, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На думку суду, при вирішенні даного спору, необхідно в першу чергу врахувати інтереси дитини, а також не допустити порушень прав батьків, в тому числі відповідача, і забезпечити дотримання елементарних норм моралі, що у своїй сукупності, а особливо у поєднанні з правом на контакт з матір'ю у родинній атмосфері, сприятиме всебічному розвитку, відпочинку і оздоровленню дитини у певний, визначений конкретно період тимчасового перебування неповнолітнього сина сторін з позивачем за кордоном, а саме у Республіці Польщі.

Як встановлено в суді належними доказами, на час тимчасового перебування ОСОБА_7 в Республіці Польщі, чоловік позивача громадянин Польщі ОСОБА_9, готовий забезпечити його місцем для тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-19, 20-21), та надати йому матеріальне утримання, забезпечити всім необхідним, освітою, вихованням, що підтверджуються його письмовою заявою в перекладі, яка посвідчена нотаріально (а.с.47,48).

Таким чином, беручи до уваги, що метою тимчасового виїзду за межі України на визначений період неповнолітньої дитини є реалізація її права на пізнання світу та спілкування з мамою, права на відчуття сімейного затишку та родинного тепла, надання такого дозволу за відсутності згоди, і без супроводу батька, на думку суду, буде якнайкраще забезпечувати інтереси дитини.

Показаннями допитаних в суді за клопотанням відповідача ОСОБА_3 свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 не підтверджено доводів відповідача на заперечення позову стосовно переслідування позивачем ОСОБА_1 мети вивезення неповнолітнього сина сторін ОСОБА_7 за кордон на постійне місце проживання, а тому такі твердження суд вважає надуманими і при вирішенні спору до уваги їх не бере.

Суд вважає, що вирішенням спору в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, жодним чином не будуть порушені чи обмежені права відповідача, оскільки такий дозвіл не є абсолютним, а одноразовим із визначенням країни, місця та строку тимчасового перебування дитини за кордоном.

Визначення тимчасового періоду суд вважає належним балансом між бажанням матері безперешкодно переміщуватись з дитиною, не перебуваючи в залежності від поведінки батька, з одного боку, та забезпеченням права батька на контакт з дитиною, з іншого.

Поряд з цим, суд не може залишити поза увагою те, що в силу положень частини 1 статті 11 Конвенції про права дитини, держави-учасниці Конвенції (а тому і Україна теж) вживають заходів для боротьби з неповерненням дітей із-за кордону.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Тому дозвіл суду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України слід обтяжити супроводом матері та її обов'язком повернути дитину в Україну до закінчення строку наданого судом, що також можна вважати заходом щодо забезпечення практичної реалізації права батька на контакт з дитиною.

При постановленні рішення, суд також враховує вік дитини, в зв'язку з яким право на виїзд дитини за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав.

Також при постановленні рішення суд бере до уваги бажання дитини проживати, як і раніше з обома батьками про що він сам ствердив в судовому засіданні, проте як було встановлено судом, батьки неповнолітнього ОСОБА_7 розлучені, і це практично не можливо та суперечить іхнім інтересам.

Суд також бере до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_7 навчається в школі в Україні, але виявив бажання тимчасово поїхати з матір'ю до Республіки Польща для проживання разом з нею та навчання у Польщі, тому суд, враховуючи бажання дитини, вважає за доцільне саме в інтересах дитини надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща неповнолітньому ОСОБА_7 на період літніх канікул, з можливістю повернення його в Україну та продовження ним навчання у школі з 1 вересня 2017 року.

Суд вважає, що даного періоду буде достатньо для усвідомлення того чого саме хоче та прагне неповнолітній син сторін по справі. Під час літніх канікул дитина зможе пізнати світ, відпочити та оздоровитись.

На підставі наведеного, суд, виходячи виключно з інтересів дитини, враховуючи думку представника органу опіки та піклування, яка зазначила, що задоволення позову на період літніх канікул буде відповідати інтересам дитини, і не порушуватиме прав відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та встановлює місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю - позивачем ОСОБА_1 та надає ОСОБА_1 дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди його батька ОСОБА_3 на період літніх канікул строком з дня набрання цим рішення законної сили до 31 серпня 2017 року включно та надає дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща громадянину України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 на період літніх канікул строком з дня набрання цим рішення законної сили до 31 серпня 2017 року включно, з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання в Україні по закінченню визначеного строку.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, суд вважає, що до задоволення підлягає 551,20 грн. понесених судових витрат, що підтверджується документально (а.с.1, 57).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.160, 161 СК України, ст.29 ЦК України, ст. 6 Декларації прав дитини, ст. 4 п.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", п.18. "Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів для виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди його батька ОСОБА_3 на період літніх канікул строком з дня набрання цим рішення законної сили до 31 серпня 2017 року включно.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща громадянину України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 на період літніх канікул строком з дня набрання цим рішення законної сили до 31 серпня 2017 року включно, з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання в Україні по закінченню визначеного строку.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. понесених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков