АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/2044/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1026/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Пєнти І.В.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про зобовязання поновити права дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року Виконавчий комітет Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області (далі орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про зобовязання поновити права дитини.

Орган опіки та піклування зазначив, що своїм рішенням від 31 жовтня 2013 року № 416 він дозволив відповідачам продаж 18/25 частини житлового будинку по вул. Сірка, 22, в м. Старокостянтинові, Хмельницької області, яка належала їх малолітній дочці, ОСОБА_3 Позивач надав цей дозвіл ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за умови, що вони придбають для дочки житловий будинок по пров. Першотравневому, 28, у тому ж місті. Разом із тим, після відчуження нерухомого майна відповідачі не забезпечили дочку іншим житлом, що призвело до порушення прав дитини.

Таким чином, орган опіки та піклування просив суд зобовязати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відновити порушене право власності на житло малолітньої дочки ОСОБА_3 шляхом придбання або набуття на її імя житлового приміщення у спосіб, встановлений законом.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що дії відповідачів призвели до порушення майнових прав дитини, внаслідок чого ці права мають бути відновлені в судовому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не зявилися. Від органу опіки та піклування до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд не застосував закон (ст. 18 СК України), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст. 177 СК України та не дотримався приписів ст. 4 ЦПК України.

У звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З жовтня 2013 року відповідачі разом з дітьми проживають у житловому будинку по пров. Першотравневому, 28, у м. Старокостянтинові, Хмельницької області.

Малолітній ОСОБА_3 на праві власності належали 18/25 частини житлового будинку по вул. Сірка, 22, в м. Старокостянтинові, Хмельницької області.

Рішенням Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 31 жовтня 2013 року № 416 дозволено ОСОБА_1 продаж від імені малолітньої ОСОБА_1В, вказаної частини житлового будинку та земельної ділянки. Цим же рішенням дозволено ОСОБА_1 придбати для малолітньої ОСОБА_3 житловий будинок і земельну ділянку по пров. Першотравневому, 28, у м. Старокостянтинові, Хмельницької області.

За договором купівлі-продажу від 20 листопада 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, відповідачі від імені малолітньої ОСОБА_3 продали ОСОБА_5 18/25 частини житлового будинку по вул. Сірка, 22, в м. Старокостянтинові, Хмельницької області.

До теперішнього часу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не придбали для дитини іншого житла.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 17 СК України визначено, що орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обовязків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч.ч. 1, 2, 4, 9 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобовязані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобовязання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Неналежне виконання батьками своїх обовязків щодо управління майном дитини є підставою для покладення на них обовязку відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду та повернути доходи, одержані від управління її майном.

Як передбачено ст. 12 Закону України від 2 червня 2005 року № 2623-ІV «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Із ч. 3 ст. 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» слідує, що органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Однією з загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу (п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Частиною 2 статті 18 СК України передбачено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обовязку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що дії ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які після відчуження належної малолітній дитині частини житлового будинку не придбали їй нове житло, призвели до порушення майнових прав дитини.

Разом із тим, суд не звернув уваги на те, що непридбання житла для малолітньої ОСОБА_3 не тягне за собою покладення цього обовязку на відповідачів у судовому порядку, а є лише підставою для відшкодування ними завданої дитині майнової шкоди відповідно до ч. 9 ст. 177 СК України.

Органом опіки та піклування обрано неправильний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_3, внаслідок чого позов не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір у справі не може бути покладений на орган опіки та піклування.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 6 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові Виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48