Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2017

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.

з участю секретаря Хижук Л.І.

за участю сторін:позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Багриновецької сільської ради Літинського району про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай).

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Багриновецької сільської ради Літинського району про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельну частку (пай). В позові зазначає, що 12.05.2002 року померла його мати, ОСОБА_2. Його мати, ОСОБА_2, вийшла заміж за його батька, ОСОБА_3, 28.02.1968 року, але після одруження прізвище не змінила. Хоча, у свідоцтві про одруження в графі після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище - ОСОБА_4. Свідоцтво про смерть покійної видано на прізвище Пауку, а у свідоцтві про народження позивача записано прізвище ОСОБА_4. Вказані розбіжності не дозволяють позивачеві, підтвердити родинні відносини між ним та покійною матір'ю.

Покійній матері належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Світанок" розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах. Однак, позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі, через недоведеність родинних відносин, а також через те, що сертифікат був виданий із порушенням на той момент діючого законодавства.

Тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовільнити. Суду пояснив, що він дійсно являється сином покійної ОСОБА_2, тому просить встановити факт родинних відносин між ним та покійною матір'ю. А також визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_2

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позов визнають в повному обсязі та просять задовільнити.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суду пояснили , що добре знають сім'ю позивача. Підтвердили, що він дійсно являється сином покійної ОСОБА_2 , яка при реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4, однак документи не змінила.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням. Вивчивши документи, які є у справі, взявши до уваги пояснення позивача,пояснення свідків, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Із копії свідоцтва про смерть ( а.с.8) встановлено, що ОСОБА_2 померла 12.05.2002 року, в с.Багринівці Літинського району. Із копії свідоцтва про народження (а.с.9) видно, що ОСОБА_1 народився 07.01.1968 року, в графі мати значиться - ОСОБА_6, в графі батько - ОСОБА_3. Копія свідоцтва про одруження (а.с.10) підтверджує той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у 1968 році, у Багриновецькій сільській раді. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4. Із виписки з погосподарської книги в с.Багринівці за 2001-2005 р.р.(а.с.11) встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 Факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю позивача, ОСОБА_1, також підтверджується довідкою Багриновецької сільської ради (а.с.13). Із копії сертифікату на право на земельну частку (пай)серії ВН № 042314 (а.с.12) вбачається, що наявне спадкове майно після смерті ОСОБА_2, а саме право на земельну частку (пай) площею 2,40 в умовних кадастрових гектарах. Лист- відповідь із нотаріальної контори (а.с.17) свідчить про неможливість поозивачем, ОСОБА_1, оформлення спадкового майна у нотаріуса і необхідність встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до п.1ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ППВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " п.7 передбачено , що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

З урахуванням наведеного, враховуючи ідентичність імені та по батькові, співзвучність прізвища, місце проживання, місце смерті, місцязнаходження спадкового майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і має підстави для задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин між позивачем та покійною ОСОБА_2, адже даний факт є достовірно доведеним в судовому засіданні.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про визнання прва на земельну частку (пай), то вона теж є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно до розяснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Ураховуючи те, що покійна ОСОБА_2 за життя набула права на земельну частку (пай) ,тому наявні усі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1, який є спадкоємцем після смерті останньої права на земельну частку (пай).

Керуючись ст.. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст.ст. 3,10,60, 212 -215,256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_2, яка померла, яка померла 12.05.2002 року, була рідною мамою, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право на земельну частку (пай) площею 2,36 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, після смерті ОСОБА_2, яка померла 12.05.2002 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії , шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна