Справа № 194/10/17
Номер провадження 2/194/268/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2017 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки квартири в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1987 року, який було розірвано за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року. Під час перебування у шлюбних відносинах, подружжям 04 серпня 1997 року куплено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка була зареєстрована за позивачем. Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року по справі № 194/714/14-ц за відповідачем було визнано право власності на ? частку вказаної квартири. Зазначає, що у позивача з відповідачем наявні непорозуміння з приводу користування квартирою, угоди про спосіб виділення частки із загального майна не досягнуто. Вказана квартира розташована на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з: 2 кімнат житловою площею 32,8 кв. м., у тому числі: перша кімната 17,2 кв. м., друга 15,6 кв. м.; кухня площею 5,8 кв. м.; ванної кімнати площею 2,0 кв. м.; вбиральні 1,0 кв. м.; коридору 5,3 кв. м.; квартира обладнана балконом 1,6 кв. м., загальна площа квартири 48,5 кв. м. Позивач вважає, що спільне володіння і користування майном є можливим, її частка може бути виділена в натурі, в тому числі при незначному переобладнанні приміщення, та при можливій зміні часток з компенсацією між співвласниками вартості зменшення частки при переобладнанні. Зазначає, що згідно проведеної на замовлення позивача оцінки майна, оціночна вартість вказаної квартири станом на 05 серпня 2016 року становить 267513,00 грн., вартість належної позивачці ? частки майна становить 133756,50 грн. Позивач запропонувала відповідачу компенсувати вартість її частки майна, але згоди з цього приводу між ними не досягнуто. У звязку з чим, просить виділити в натурі ОСОБА_3 належну їй на праві власності ? частку квартири № 72 розташованої в буд. № 1-А по вул. С.Маркова в м. Тернівка Дніпропетровської області із спільної часткової власності шляхом встановлення гіпсокартонної перегородки в приміщенні п.2, або з частковим зміщенням не несучої стіни між приміщеннями п.1 та п.3, за яким може бути збільшена площа кімнати п.3 з одночасним розділенням частки її приміщення гіпсокартонною перегородкою зі встановленням дверного отвору, за відповідним варіантом поділу, що має бути визначений судовою будівельно-технічною експертизою, а інші приміщення п.4, п.5, п.6 та п.1 (після переобладнання) залишити в загальному користуванні, а також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення, згідно яких, визначаючи вартість спірної квартири у розмірі 267513,00 грн. позивач посилається на звіт №13000 про оцінку квартири, проведеної на замовлення позивача ТОВ «Лекстатус Груп», яке визначило оціночну вартість квартири станом на 05 серпня 2016 року, навіть без огляду самої квартири, а не дійсну вартість спірної квартири на час предявлення позову та розгляду справи в суді. Крім того, висновок ТОВ «Лекстатус Груп» про оцінку ринкової вартості спірної квартири є неналежним доказом, оскільки, доказом у справі може бути лише висновок експертизи, проведеної на підставі ухвали суду експертом, який відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» і внесений до державного реєстру атестованих експертів. Також, виділ позивачу у натурі належної їй на праві часткової власності ? частки спірної квартири з окремим виходом, окремою системою життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, каналізації, опалення) технічно неможливий, оскільки квартира є двокімнатною, загальною площею 48,5 кв. м., а житлова площа 32,8 кв. м., та знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового житлового будинку. Зазначає, що позовні вимоги позивача не відповідають положенням ст.ст. 118, 364 ЦК України, п.6 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, та п.п. 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року. У звязку з чим, просить в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала повністю.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 серпня 1997 року ОСОБА_3, як покупець, уклала договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 48,5 кв. м., житловою площею 32,8 кв. м., про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 04 серпня 1997 року, реєстраційний номер 08/2-НДТ (а.с.11).

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, вказана квартира була зареєстрована за ОСОБА_3, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19615900 від 22 липня 2008 року (а.с.13).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року по справі № 194/1390/13-ц, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений 14 лютого 1987 року було розірвано, про що свідчить копія відповідного рішення (а.с.14).

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року по справі № 194/714/14-ц за ОСОБА_4 визнано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 (а.с.15).

Частиною 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Положення статей 355, 356, 358 Цивільного кодексу України передбачають, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 Цивільного кодексу України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім того, у відповідності до приписів ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Згідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійним входом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 квартира яка є спільною сумісною чи спільною власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартир якщо про це заявлено позов.

З метою визначення можливого виділення у натурі частки квартири АДРЕСА_3, варіантів такого виділення, та визначення дійсної вартості зазначеної квартири на час розгляду справи, ухвалою суду було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11 від 03 травня 2017 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_5 (свідоцтво № 218 від 13 липня 2012 року), дійсна вартість двокімнатної квартири № 72, загальною площею 50,8 кв. м., розташованої на четвертому поверсі пятиповерхового будинку № 1-А по вул. С. Маркова в м. Тернівка Дніпропетровської області, на момент проведення експертизи становить 178 902 (сто сімдесят вісім тисяч девятсот дві) грн.; виділити в натурі ? частку зазначеної квартири з окремим виходом, окремою житловою та загальною площею, яка повинна бути ізольована від іншої ? частки квартири, що належить іншому співвласнику, з окремою системою життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, каналізації, опалення), відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно неможливо. У зв'язку із тим, що виділити в натурі ? частку двокімнатної квартири неможливо, варіанти поділу не розроблялись (а.с.130).

Суд вважає за потрібне зазначити, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим у силу неподільності речі, співвласник у такому випадку має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Проте, компенсація співвласникові, в такому випадку, може бути надана лише за його згодою.

При цьому, суд повинен керуватись загальними засадами цивільного законодавства (ст. 3 Цивільного кодексу України ) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

В судовому засіданні встановлено, що мирним шляхом врегулювати спір сторони не бажають, згода на компенсування вартості частки майна від сторін відсутня.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, у звязку з тим, що згідно висновку проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 11 від 03 травня 2017 року, під час якої експертом було враховано державно-правові вимоги щодо переобладнання та виділу часток із житлових приміщень, зокрема вимоги Державно-будівельних норм «Будинки і споруди. Житлові будинки» В.2.2-15-2005 року, виділити в натурі ? частку спірної двокімнатної квартири технічно неможливо, а згоди на грошову компенсацію вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності не досягнуто, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки квартири в натурі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК; ст.ст. 316, 317, 319, 355, 356, 358, 364 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки квартири в натурі - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.І. Соколова