У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 7 червня 2006 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 тис. доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,6 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом урозмірі 1 684 долари 67 центів США, заборгованості запроцентами в розмірі 3 203 долари 73 центів США, штрафу (фіксована частина) у розмірі 23 долари 79 центів США, штрафу (процентна складова) у розмірі 244 долари 42 центи США.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором від 7 червня 2006 року у розмірі 5 156 доларів 61 цент США, що є еквівалентом 108 391 грн 88 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 7 червня 2006 року ОСОБА_3 подав письмову заяву на відкриття рахунку та надання йому кредиту, в якій погодився з тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 2 тис. доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 1,6 % на місяць з розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пп. 3.2., 3.3. Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 7 червня 2006 року кредитна заборгованість ОСОБА_3 станом на 30 червня 2015 року становить 5 156 доларів 61 цент США, що є еквівалентом 108 391 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 1 684 долари 67 центів США, заборгованість за процентами в розмірі 3 203 долари 73 центів США, штраф (фіксована частина) у розмірі 23 долари 79 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 244 долари 42 центи США.

При цьому факт укладення кредитного договору визнаний представниками відповідача.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проте суди, ухвалюючи рішення про відмову в позові, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, а саме: розрахунку заборгованості, виписці з банківського рахунку обліку кредитних зобов'язань позичальника, яка підтверджує розмір виданих кредитних коштів, дату видачі та умови кредитування (термін користування, процентна ставка).

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик