Дата документу 07.06.2017
Справа № 334/6343/16-ц
Провадження № 2/334/763/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Добрєва М.В.

при секретарі Петракей Р.С.

представника позивача - адвоката ОСОБА_1С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, про усунення перешкод при оформлені пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, шляхом зобовязання надати уточнюючу довідку про роботу

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2016р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про усунення перешкод при оформлені пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, шляхом зобовязання надати довідку, яка уточнює характер та умови праці на підприємстві.

13 січня 2017р. позивачем, у порядку статті 31 ЦПК України, надано до суду уточнену позовну заяву, за якою предмет спору залишився незмінним, проте як підстави останнім були відкориговані, а саме позивач ставить вимоги щодо усунення перешкод при оформлені пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, шляхом зобовязання Відповідача надати йому довідку, встановленого зразка про роботу слюсарем по ремонту обладнання залізодорожньо-

вантажного цеху Запорізького карєроуправління зі шкідливими і важкими умовами праці за період з 29.09.1980р. по 08.05.1981р., з 13.07. 1983р. по 19.01.1987р. та з 13.03.1990р. по 25.04.1991р. Також просив стягнути з Відповідача понесені ним витрати за сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у періоди починаючи з 29.09.1980р. по 08.05.1981р., з 13.07. 1983р. по 19.01.1987р. та з 13.03.1990р. по 25.04.1991р. він працював слюсарем по ремонту обладнання 4 розряду в залізодорожньо-вантажному цеху Запорізького карєроуправління. У період роботи позивача його професія була передбачена Списком № 2 в розділі I « горні роботи - добування граніту (146)», затвердженого постановою СМ СРСР від 22 серпня 1956р. № 1173. У подальшому постановою КМ СРСР від 26.01.1991р. № 10 посада слюсаря по ремонту обладнання також віднесена до Списку № 2 в розділі «Гірничі роботи 20100000», до яких відносяться і роботи у відкритих карєрах, код 2010100а-19931.

Враховуючи зазначене позивач вважає, що наявність його професії у Списках № 2 надає йому право на оформлення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Звернувшись до Відповідача із заявою про надання йому довідки про роботу встановленого зразка, йому було відмовлено. Витребувана довідка необхідна позивачу для оформлення пільгової пенсії.

Позивач, допитаний судом у якості свідка, що регламентовано приписами статті 184 ЦПК України, суду пояснив, що його праця слюсарем по ремонту обладнання проводилась у залізодорожньо-вантажному цеху «Запорізького карєроуправління», який знаходиться у відкритому карєрі, де видобувають гранітне каміння, що спричиняло постійну присутність пилу гранітного, який відноситься до шкідливих та небезпечних речовин. Робота проводилась ним повний робочий день у зазначених умовах праці. У звязку із чим підприємство постійно видавалось йому молоко. Тривалість його щорічної відпустки було доповнено додатковими днями за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, довівши кількість днів до 21 робочого дня. Він щорічно проходив медичні огляди, які є обовязковими для працівників зайнятих на роботах із шкідливими та небезпечними умова праці. Тому законодавцем зазначена посада була віднесена до відповідних Списків, робота на яких дає право на пільгову пенсію. В виду чого його колеги вже давно вийшли на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2. Свій позов вважає правомірним та просить суд задовольнити його у повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги позивача, та пояснила, що на час праці позивача, починаючи з 1980 року по час утворення суверенної держави Україна, правовідносини щодо пільгових умов пенсійного забезпечення згідно до посади позивача регулювалися Законом «Про державні пенсії» прийнятого ВР СРСР 14 липня 1956р. та постановою СМ СРСР від 22 серпня 1956р. №1173 та постановою КМ СРСР від 26.01.1991р. № 10, якими були затверджені Списки виробництв, цехів, професій та посад,робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, де посада слюсаря по ремонту обладнання у відкритих карєрах віднесена до Списках № 2, що надає право позивачу на оформленні пенсії за віком на пільгових умовах. Посилаючись на положення статті 49 КЗпП України, якими передбачено обовязок роботодавця на вимогу працівника видати останньому належну довідку про роботу, в якій повинна міститися інформація щодо підтвердження спеціального стажу та характеру роботи позивача, вважає, що відмова у видачі позивачу довідки встановленого зразка грубо порушує конституційне право останнього, що є недопустимим. Просила суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Представники Відповідача в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте на попередньому судовому засіданні останнім були надані заперечення на позовну заяву, якими позов не визнано. На думку Відповідача професія слюсаря з ремонту устаткування 4 розряду залізнично навантажувального цеху не відноситься до категорії професій зі шкідливими та небезпечними умовами праці з посиланням на постанову Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Президії Всесоюзної центральної ради професійних спілок № 298/П-22 від 25.10.1974р., а також відповідно до Довідника «Пільгове пенсійне забезпечення», затверджений постановою РМ СРСР від 22.08.1956р. № 1173, Довідника «Пільгове пенсійне забезпечення», затвердженого постановою РМ СРСР від 26.01.1991р. № 10. Крім того однією із суттєвих підстав для не визнання позову є те, що після проведення на підприємстві першої атестації робочого місця слюсаря по ремонту устаткування в 1999 році право на пільгове забезпечення за цією професією атестацією не підтверджено. Тому у своїх заперечення просив відмовити у задоволені позову.

Представник третьої особи підтримала позовні вимого позивача, просила позов задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 29.09.1980р. по 08.05.1981р., з 13.07. 1983р. по 19.01.1987р. та з 13.03.1990р. по 25.04.1991р. позивач працював в залізодорожньо вантажному цеху Запорізького карєроуправління за професією слюсаря з ремонту обладнання 4 розряду (мовою оригіналу: « слесарем по ремонту оборудования 4 разряда в железнодорожно-погрузочном цехе Запорожского карьероуправления»). Зазначене підтверджено записами у трудовій книжці позивача та не спростовується Відповідачем.

Відповідно до ст. 13 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах на призначення пенсії за Списком №2 мають право чоловіки після досягнення 55 років при стажі роботи на зазначених роботах не менше 12 років та 6 місяців.

На час праці позивача, починаючи з 1980 року по час утворення суверенної держави Україна, правовідносини щодо пільгових умов пенсійного забезпечення згідно посади позивача регулювалися Законом «Про державні пенсії» прийнятого ВР СРСР 14 липня 1956р. та постановою СМ СРСР від 22 серпня 1956р. №1173,якою були затверджені Списки виробництв, цехів, професій та посад,робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах. Посада слюсаря по ремонту обладнання,механізмів,водяних и повітряних магістралі, зайнятих на шахтах, в розрізах та карєрах, була передбачена Списком № 2 в розділі I «горні роботи добування граніту (1846).

Змінами внесеними постановою КМ СРСР від 26.01.1991р. № 10 Про затвердження списків виробництв робіт професій посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення посада слюсаря по ремонту обладнання в розділі «Гірничі роботи 20100000», до яких відносяться і роботи у відкритих карєрах, код 2010100а-19931 також віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пільгову пенсію.

Позивач звернувся до суду у звязку з тим, що на даний час йому необхідне підтвердження того, що він дійсно працював у Відповідача слюсарем по ремонту обладнання 4 розряду в залізодорожньо-вантажному цеху в період з 29.09.1980р. по 08.05.1981р., з 13.07. 1983р. по 19.01.1987р. та з 13.03.1990р. по 25.04.1991р., і ця професія дає право на пільговий вихід на пенсію за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників. Його загальний стаж роботи по зазначеній професії у Відповідача складає 5 років 2 місяці 27 днів. Однак, керівництвом ПАТ «Запорізьке карєроуправління» йому було відмовлено у видачі вказаної довідки, в звязку з тим, що його професія не відноситься до пільгових та не зазначена у Списку № 2, що в свою чергу не дає йому право для призначення пільгової пенсії.

Суд оцінює критично доводи відповідача про те, що в списках № 1 та № 2 професія «слюсар з ремонту обладнання» не зазначена, що в свою чергу підтверджує відсутність права позивача на пільгову пенсію, оскільки професія слюсар з ремонту обладнання у відкритих карєрах дійсно передбачена у Списках № 2, затверджених постановами РМ СРСР від 22 серпня 1956р. №1173 та постановою КМ СРСР від 26.01.1991р. № 10. Окрім того, Відповідач у своєму листі від 25.05.2016р. № 07/140 особисто підтвердив наявність зазначеної професії у Списку № 2 з посиланням на норми права, які регулювали на той час зазначені правовідносини, та на які посилається і позивач, що в силу статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до положень частини першої статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Таким чином в самій статті прямо зазначається на те, що інформація про умови праці, наявність на робочому місці, де працівник буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, про можливі наслідки їх впливу на здоров'я, про права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства, угод і колективного договору повідомляється працівникові під розписку. В такий спосіб працівник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення з зазначеними умовами праці.

Із пояснень позивача, допитаного судом у якості свідка, вбачається, що його праця за професією слюсаря по ремонту обладнання проводилась у залізодорожньо-вантажному цеху, який знаходиться у відкритому карєрі, де видобувають гранітне каміння, що спричиняло постійну присутність пилу гранітного, який відноситься до шкідливих та небезпечних речовин. Робота проводилась ним повний робочий день у зазначених умовах праці. У звязку із чим Відповідачем, на виконання положень статті 166 КЗП України, йому постійно видавалось молоко. Тривалість його щорічної відпустки було доповнено додатковими днями за роботу із шкідливими та важкими умовами праці. Відповідно до положень статті 169 КЗпП України він щорічно проходив медичні огляди, які є обовязковими для працівників зайнятих на роботах із шкідливими та небезпечними умова праці. Тому законодавцем зазначена посада і була віднесена до відповідних Списків, робота на яких дає право на пільгову пенсію.

Положення статті 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь які фактичні дані, які встановлюються в тому числі на підставі пояснень сторін, допитаних як свідків, письмових доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що позовні вимоги позивачем доведено належними письмовими доказами і обґрунтовані у поясненнях свідка, та закріплені наступними нормами права.

Кодекс Законів про працю України містить перелік статей, норми яких обовязкові для застосування роботодавцем відносно працівників, зайнятих на роботі зі шкідливими та небезпечними виробничими факторами, а саме.

Відповідно до статті 166 КЗпП України на роботах з шкідливими умовами праці працівникам видаються безплатно за встановленими нормами молоко або інші рівноцінні харчові продукти.

Постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС "Про порядок безплатної видачі молока або інших рівноцінних харчових продуктів робітникам та службовцям, зайнятим на роботах з шкідливими умовами праці"№ 596 підприємствам надане право самостійно вирішувати питання, пов'язані з безплатної видачею працівникам молока або інших рівноцінних харчових продуктів. Однак основою для прийняття відповідних рішень є Перелік шкідливих речовин, при роботі з якими у профілактичних цілях рекомендується вживання молока або інших рівноцінних харчових продуктів. Враховуючи навіть на сьогодні наявність підвищеної концентрації на робочому місці позивача гранітного пилу, що підтверджується пунктом 1.5.2. «Робочої інструкції слюсаря по ремонту обладнання» від 12.05.2008р., суд приймає до уваги пояснення позивача щодо безоплатного забезпечення його молоком у звязку із роботою зі шкідливими умовами праці.

На час праці позивача діяла норма статті 76 КЗпП України ( до змін від 18.09.1998р.), згідно до якої щорічні додаткові відпустки надавались працівникам зайнятим на роботах зі шкідливими умовами праці. При цьому їх тривалість не визначена та залежала від Показників і критеріїв визначених на основі Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу. Тривалість такої додаткової відпустки встановлювалась у положеннях Колективного договору. Згідно даних особової картки ОСОБА_2 починаючи з 1984 по 1987 рік щорічні відпустки збільшувались та досягли кількості 21 робочий день, в той час, коли за приписами статті 75 КЗпП мінімальна кількість днів щорічної відпустки складала 15 робочих днів.

В силу статті 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Проте позивачем зазначені обставини не були підтверджені належними доказами, у звязку із короткотривалим строком збереження амбулаторної медичної картки хворого, який складає пять років, що закріплено в наказі Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 р. №41.

Суд не приймає до уваги доводи Відповідача в частині не підтвердження проведеною у 1999 році першою атестацією робочого місця за професією слюсаря з ремонту обладнання наявності пільго щодо пенсійного забезпечення, оскільки згідно до п.3 наказу Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005р. № 383 (в редакції від 09.07.2009р.) при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи.

Ураховуючи норму ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, положення постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 щодо підтвердження факту роботи в шкідливих умовах праці лише на підставі атестації на правовідносини, які виникли до 21 серпня 1992 року, тобто до набрання чинності цим порядком, не застосовуються. Таким чином не вимагається наявність атестації робочих місць за умовами праці робітника до 01.01.1992р.,оскільки порядок її проведення є чинним з 21.08.1992р.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до ст. 49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. В силу зазначеної норми надання довідки, яка підтверджує саме спеціальний стаж та характер роботи за професією позивача є не правом, а обовязком підприємства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд приходить до висновку що незаконними діями Відповідача про відмову у видачі довідки, встановленого зразка, порушено право ОСОБА_2, гарантоване йому ст.46 Конституції України та приписами статті 49 КЗпП України.

Згідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст.3, 15, 88,212, 213,224,225 та 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Усунути перешкоди при оформлені ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобовязати Приватне акціонерне товариство «Запорізьке карєроуправління» надати ОСОБА_2 довідку, встановленого зразка про роботу слюсарем по ремонту обладнання залізодорожньо-вантажного цеху Запорізького карєроуправління зі шкідливими і важкими умовами праці починаючи з 29.09.1980р. по 08.05.1981р., з 13.07. 1983р. по 19.01.1987р. та з 13.03.1990р. по 25.04.1991р..

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Добрєв М. В.