Провадження № 2/522/3898/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору державний нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна відумерлою спадщиною, передачу у власність майна, скасувати рішення державного нотаріуса, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у ході судового розгляду був уточнений та остаточно просить: скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2014 на квартиру АДРЕСА_1, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євгеном Сергійовичем, зареєстроване в реєстрі № 5805; визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, серія та номер: 5-123, від 09.02.2015, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, недійсним; визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, серія та номер: 5-485, від 07.04.2015, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, недійсним; поновити строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою; визнати квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною; передати у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1; скасувати рішення державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 20569592 від 07.04.2015, на підставі якого зареєстроване право власності за ОСОБА_3 на АДРЕСА_1.

Представники прокуратури та Одеської міської ради у судовому засіданні просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_3 в судовому засідання просили у задоволенні позову відмовити, надавши письмові заперечення.

Завідувач Четвертої Одеської державної нотаріальної контори надав заяву про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

Інші сторони до судового засідання не з'явились, причин не явки суду не повідомили.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено , що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 разом проживав однією сім`єю з померлим ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 та визнано заявника спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті померлого.

12 листопада 2014 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену квартиру, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С., зареєстроване в реєстрі № 5805.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року апеляційна скарга заступника прокурора Приморського району м. Одеси була задоволена, вказане рішення суду від 07.07.2014 року скасоване, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі договору дарування, серії та номер: 5-123, від 09.02.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., квартира АДРЕСА_1 відчужена на користь ОСОБА_2

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19206186 від 09.02.2015 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2

На підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 5-485 від 07.04.2015 року, квартира АДРЕСА_1 продана ОСОБА_3

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20569592 від 07.04.2015 року внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_3

Згідно ст. 346 ч. 1 п. 3 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 припинене рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року, яким рішення суду від 07.07.2014 року було скасоване.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном.

Як вбачається з судового рішення по справі №522/11740/14-ц, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 в обґрунтування посилався на те, що він більш ніж 5 років проживав у квартирі з ОСОБА_6

Зазначена обставина не відповідає фактичним обставинам та не перевірена судом під час розгляду справи в суді.

Перевіркою, проведеною прокуратурою району, встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності має іншу квартиру АДРЕСА_1, яка розташована в одному будинку з квартирою № 8.

У матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку або особою, яка потребує поліпшення житлових умов. Крім того, ОСОБА_1 не був членом родини ОСОБА_6

Відповідно ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, прийнятий органом державної влади, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права та інтереси.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно п.1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

ОСОБА_1 неправомірно набув право власності на спірний об'єкт на підставі вищезазначеного рішення суду, яке скасоване судом вищестоящої інстанції.

З урахуванням зазначеного й послідуючі угоди, за якими ОСОБА_2, та у подальшому ОСОБА_3, набули право власності на спірне майно, укладені незаконно.

Недійсність правочину та наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, дають право стверджувати, що всі подальші угоди по відчуженню майна також за своєю правовою природою є незаконними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Положення ст. 1277 Цивільного кодексу України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Одеська міська рада не мала можливості на протязі року звернутися до суду із заявою про відкриття спадщини, оскільки існувало рішення суду справі № 522/11740/14-ц, на підставі якого за ОСОБА_1 було визнано право власності на спірний об'єкт.

Відповідно до ст. 278 Цивільного процесуального кодексу України встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Встановлено, що у померлого ОСОБА_6 спадкоємці за заповітом або які прийняли спадщину відсутні.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону, як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно п. 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилученими у територіальних громад та передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади чи відповідного рішення ради чи уповноваженого органу.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада, як власник майна, яке незаконно вибуло із власності територіальної громади міста Одеси.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій та програм.

Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору державний нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М. про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання договору дарування недійсним, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання майна відумерлою спадщиною, передачу у власність майна, скасувати рішення державного нотаріуса - задовольнити.

Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 листопада 2014 на квартиру АДРЕСА_1, яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євгеном Сергійовичем, зареєстроване в реєстрі № 5805.

Визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, серія та номер: 5-123, від 09.02.2015, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, серія та номер: 5-485, від 07.04.2015, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталією Михайлівною, недійсним.

Поновити строк на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

Передати у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати рішення державного нотаріуса Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Назарчук Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 20569592 від 07.04.2015, на підставі якого зареєстроване право власності за ОСОБА_3 на АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: 30.05.2017