Єдиний унікальний номер 341/367/15-ц
Номер провадження 2/341/16/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря Король І.Л.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

17.02.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором від 09.07.2008 року за № 215К Банк «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 9 500,00 Євро на термін до 08.07.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у встановлені строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку щомісяця в період сплати, позичальник сплачує банку грошові кошти для погашення кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотки, комісію та інші витрати. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач, ОСОБА_2 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконувалися належним чином, що привело до того що утворилася заборгованість станом на 13.11.2014 року в розмірі 27 187,21 Євро, що складається із заборгованості за кредитом 8 900,89 Євро, заборгованість по процентам за користування кредитом 10 449,53 Євро, та пеня за несвоєчасність виконання взятих зобовязань 6 529,88 Євро, а також штрафи фіксована частина 12,89 Євро і процентна складова 1 294,02 Євро.

Також в забезпечення виконання зобовязання за договором кредиту між позивачем та поручителем ОСОБА_3 був укладений договір поруки в забезпечення виконання зобовязань взятих на себе ОСОБА_2 Поручитель відповідає за кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник. У разі порушення зобовязань поручитель солідарно відповідає перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором. Позивачем було направлено на адресу поручителя письмова вимога кредитора щодо виконання зобовязань, однак залишена без задоволення.

Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у встановлений договором строк. Зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Позивач представника в судові засідання не направив, надсилав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також у заявах зазначав, що підтримують позовні вимоги і просять задовольнити з викладених у позовній заяві підстав та не заперечують щодо заочного розгляду справи (а.с.34, 47, 65, 69, 83, 85, 95, 99).

Представник відповідачів позовних вимог не визнав мотивуючи тим, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом найперше не подано всіх доказів щодо надання та отримання кредиту відповідачем ОСОБА_2 для повного та обєктивного вирішення даного спору. Так не подано доказів, які підтверджують право позивача надавати кредит в іноземній валюті, відсутні документи, що підтверджують факт отримання ОСОБА_2 кредиту саме в Євро, відсутня виписка з банківського рахунку відповідача, що підтверджувала факт отримання і часткового погашення відповідачем даного кредиту і сплати процентів за його користування. Адже всі ці та інші не подані позивачем докази необхідні для підтвердження правовідносин між сторонами, а саме факт передачі та отримання відповідачем коштів від позивача. Щодо відповідача ОСОБА_3 з яким був укладений договір поруки, то дана порука, як строкове зобовязання припинена, і інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Так, як видно з розрахунку заборгованості по кредиту прострочена заборгованість по договору виникла 11.02.2009 року і надалі була постійною, а за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку,встановленого в договорі поруки. В разі,якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений чи встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, право вимоги у кредитора виникло в лютому 2009 року, а відтак строк предявлення вимоги до поручителя закінчується в серпні 2009 року, а позивач звернувся з позовом тільки в лютому 2015 року. А відтак право позивача щодо заявлених позовних вимог до поручителя вважати припиненим в звязку зі спливом строку позовної давності.

Представник відповідачів підтримав своє попередньо подане клопотання про проведення експертизи та наполягав на подальшому витребуванні належних доказів у позивача. Наполягає на відмові у позові позивача в звязку з тим, що позивач не бажає і ухиляється від виконання ухвали суду про надання доказів своїх же позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами, а саме позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 215К від 09.07.2008 року, згідно з яким був наданий кредит у розмірі 9 500,00 Євро на термін до 08.07.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з графіком погашення (а.с.11-13, 14-15). Також був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_3 за яким поручитель солідарно відповідає перед банком за виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань у повному обсязі за кредитним договором, що стверджується договором поруки № 215К від 10.07.2008 року (а.с.16). Протягом дії кредитного договору відповідач не виконував його вимоги, внаслідок чого на час пред'явлення позову відповідач ОСОБА_2 має заборгованість по кредиту в розмірі 27 187,21 Євро, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту станом на 13.11.2014 року (а.с.4-6).

В ході розгляду справи представником відповідачів було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року клопотання задоволено та призначено в справі судову економічну експертизу (а.с.105).

На адресу суду експерт скерував клопотання про представлення додаткових документів, які необхідні для проведення експертизи та надання висновків (а.с.109).

03.11.2016 року винесена ухвала Галицького районного суду про витребування доказів та представлення їх суду (а.с.116-117).

Дана ухвалу суду не виконана, на неодноразові запити щодо виконання ухвали позивач відповіді не надав, ухвала суду залишена без виконання (а.с.130, 137, 141, 145).

Представник відповідачів в із-за невиконання позивачем ухвали суду про витребування доказів заявив клопотання про закінчення слухання справи та відмови у позові в зв'язку із тим, що позивач не виконав ухвали суду про надання доказів щодо позовних вимог.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 20 зазначеного кодексу кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови « Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 р. № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач якимось чином порушив умови договору та належним чином не виконав свої зобов'язання перед банком.

Ухвалою суду про витребування доказів від 03 листопада 2016 р. ( а.с.116-117) у позивача витребовувалися деталізований розрахунок суми всіх видів заборгованості по кредиту (відсотках, пені, з вказівкою періодів нарахування та проведення сплати відповідних платежів,згідно яких порушуються терміни прострочення відповідних грошових зобовязань, згідно умов Кредитного договору № 215К від 09 липня 2008 р.,виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» на якому здійснюється облік операцій з видачі кредитних коштів,виписки на яких здійснюється облік операцій з погашення основної суми кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом за даним Кредитним договором,розрахункові документи щодо усіх витрат,понесених ОСОБА_2 при виконання умов за договором та інш.

Однак, докази, що витребовувалися, позивачем суду не надані, що позбавляє суд можливості встановити факт наявності заборгованості по даному Кредитному договору.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідачі заперечують факт заборгованості за Кредитним договором № 215К від 09 липня 2008 року укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин суд приходить до висновку про необгрунтованість та недоведеність позивачем позовних вимог, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

На підставі вищенаведеного,керуючись ст.ст. 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_4