ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Криворучко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку № 39 з надвірними спорудами, що розташований по вул. Софіївській в смт. Кожанка, Фастівського району Київської області. В даному будинку окрім неї зареєстрований відповідач та їх спільний син ОСОБА_3. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, але після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її власному будинку. Позивач зазначає, що відповідач зловживає алкогольними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, принижує її перед сусідами та родичами. Неодноразово їй доводилося викликати поліцію аби захиститися від його неправомірних дій. Окрім того, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає позивачу значних матеріальних збитків. Оскільки, відповідач систематично порушує порядок та спокій в її будинку, вчиняє протиправну поведінку відносно неї, що робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а оскільки відповідач перестав бути членом сім»ї, не є його власником, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі. Просить виселити відповідача із належного їй на праві власності житлового будинку без надання йому іншого жилого приміщення в зв'язку з неможливим для них проживання із ним в одному будинку. Пояснила також, що протягом тривалого часу відповідач не змінив свою поведінку, продовжував зловживати спиртними напоями, погрожує їй, тому позов просить задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач суду пояснив, що кохає бувшу дружину та продовжує проживати з нею.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що сторін по справі вона знає давно. Також знає, що відповідач бє позивачку, на що та звертається до поліції. Зазначила, що позивачка часто приходить до неї, аби сховатися від відповідача. Окрім того, свідок показала, що бачила на горлі у позивачки сліди пальців від душіння.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснила, що сторонами по справі є її донькою та зятем, 21 рік вони прожили у шлюбі, однак 2 роки назад шлюб між ними було розірвано. Даний будинок вони подарували доньці зробивши договір дарування. Свідок зазначила, що особисто бачила як відповідач бив позивачку, та також бив і її саму. Коли відповідач 01.02.2017 року побив доньку та почав її душити змушені були викликами поліцію.

Суд, вислухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, які були досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку ВВК № 992118 від 03 вересня 2004 року належить житловий будинок № 39 по вул. Софіївська в смт. Кожанка, Фастівського району Київської області. Даний будинок зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно під № 811 від 30.09.2004 року.

Як вбачається із будинкової книги, будинку № 39 по вул. Софіївська в смт. Кожанка, Фастівського району, відповідач був зареєстрований в даному будинку з 06.07.2005 року, проте 28.03.2012 року був знятий з реєстрації.

Із пояснень позивача встановлено, що з 23 вересня 1995 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в будинку.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

На підставі цього відповідач має право як член сім»ї або колишній член сім»ї користуватися жилим приміщенням в будинку № 39 по вул. Софіївська в смт. Кожанка, Фастівського району Київської області нарівні з власником будинку та проживати в ньому.

При дослідженні наявності або відсутності обґрунтованих підстав для виселення суд керується наступним.

Статтею 8 Європейської «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ратифікованою Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї власника будинку передбачені ст. 157 та ч.1 ст. 116 ЖК України.

Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення згідно із ч.1 ст.116 ЖК може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» наголошено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Позивачем в якості доказів систематичного порушення правил співжиття надано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.06.2015 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАп та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді громадських робіт строком на 40 годин.

Окрім того, позивач надано висновки ОСОБА_6 відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області (бувший Фастівський МВ ГУ МВС України в Київській області) від 15.04.202015 року, 30.07.2015 року, 17.03.2016 року та 22.12.2016 року, за її зверненнями щодо неправомірних дій гр. ОСОБА_2. З даних висновків вбачається, що за даними зверненнями перевірку закінчено, матеріали перевірки списані до справи ОСОБА_6

Між тим, у Висновку ОСОБА_6 відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області (бувший Фастівський МВ ГУ МВС України в Київській області) від 30.07.2015 року, вказано, що 29.07.2015 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила перевірку по її повідомленню від 21.07.2015 року не проводити, так як претензій ні до кого не має.

Окрім того, як на підставу своїх доводів позивач надає відповідь ОСОБА_6 Васильківського ВП ГУ НП в Київській області від 21.02.2017 року, на адвокатський запит Керуючого адвокатським бюро ОСОБА_7, в якій вбачається, що за зверненням 18.03.2016 року, громадянки ОСОБА_1 щодо її колишнього чоловіка громадянина ОСОБА_2, слідчим відділенням ОСОБА_6 Васильківського ВП ГУНП в Київській області було прийнято рішення про внесення відомостей до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань № 0000650 від 19.03.2016 року.

Між тим, дослідивши надані докази суд вважає, що відсутні достатні та переконливі докази, які б свідчили про факти систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, використання його не за призначенням або систематичного порушення відповідачем правил співжиття, неможливість для інших проживання з ним в одному будинку. Також не надано доказів порушення відповідачем правил співжиття, про вжиття заходів запобігання та заходів громадського впливу та їх безрезультатність. Надані позивачем висновки ОСОБА_6 відділення поліції Васильківського відділу Головного управління Національної поліції в Київській області (бувший Фастівський МВ ГУ МВС України в Київській області) та відповідь на адвокатський запит, щодо внесення відомостей до ЄРДР не є достатнім доказом вчинення правопорушення, а є лише доказом звернення до правоохоронних органів. Будь-яких доказів встановлення винуватості або притягнення відповідача до адміністративної або кримінальної відповідальності за порушення ним правил співжиття до суду не представлені.

З урахуванням цього судом не було встановлено та не підтверджено належними доказами достатніх обставин, зазначених в статті 116 Житлового кодексу України, або наявність реальних перешкод в реалізації права власності позивача, що є підставою для відмови в позові про виселення.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Таким чином, враховуючи викладені обставини та положення діючого законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про передчасне звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом, оскільки останньою не надано достатніх доказів, на підтвердження обставин, зазначених в статті 116 Житлового кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, Статтею 8 Європейської «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 № ETS N 005, ст. ст. 6, 9, 116, 156, 157 Житлового кодексу України, ст. ст. 5, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ