УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2017року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2013 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Демарк» (далі - ПАТ «Банк Демарк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Демарк» (далі - ВАТ «Банк Демарк»), правонаступником якого є ПАТ «Банк Демарк», та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн зі сплатою 28 % за користування коштами терміном до 23 квітня 2009 року.

24 квітня 2009 року між ВАТ «Банк «Демарк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 1 про внесення змін до вищевказаного кредитного договору, умовами якого змінено строк погашення кредиту з 24 квітня 2009 року на 23 квітня 2010 року в сумі 3 605 грн.

Зазначало, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, тоді як відповідач умови договору виконала частково, зокрема: частково сплатила основну заборгованість за кредитом у розмірі 6 642 грн, проценти - 4 014 грн 62 коп., комісію - 1 600 грн, штраф - 420 грн, а також пеню за несвоєчасну сплату процентів - 8 грн 63 коп.

Посилаючись на наведене та на те, що у зв'язку із систематичним порушенням відповідачем умов договору, виникла заборгованість за кредитом у розмірі 9 279 грн 81 коп., яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Демарк» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2007 року , яка станом на 08 квітня 2013 року становить 9 279 грн 81 коп. та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 3 357 грн 34 коп., заборгованості за процентами - 2 862 грн, заборгованості за щомісячною комісією - 1 850 грн, штрафу за порушення строків сплати процентів - 360 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту - 503 грн 60 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів - 346 грн 87 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом, процентами, щомісячною комісією та пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з кредитного договору. Оскільки боржник неналежним чином виконував обов'язки, покладені на нього умовами кредитного договору, позивач має право на повернення коштів у судовому порядку. При цьому, відповідачем не надано доказів на спростування, наведеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є його процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку штрафу за порушення строків сплати відсотків та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, врахувавши висновки і мотиви, з яких було скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року(ч. 4 ст. 338 ЦПК України), дійшов правильного висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Доводи касаційної скарги та зміст судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Ю.Г. Іваненко