У Х В А Л А

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя», третя особа - Виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, поновлено її на посаді продавця на Підприємстві об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» з 22 травня 2014 року, стягнуто з Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 травня 2014 року до 9 червня 2016 року у розмірі 32 тис. 531 грн 66 коп. без урахувань обов'язкових платежів та відрахувань, а також моральну шкоду в розмірі 1 тис. грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 лютого 2017 року касаційну скаргу Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» відхилив, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишив без змін.

У травні 2017 року до Верховного Суду України звернулося Підприємство об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суд м. Києва від 9 червня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 4 статті 40 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня та 12 квітня 2017 року, а також постанову Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-2801цс15) та постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя», суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що причини відсутності на робочому місці ОСОБА_5 в період з 12 травня 2014 року до 21 травня 2014 року, є поважними, оскільки звернення за медичною допомогою зафіксовано книгою записів викликів лікаря додому, а порушення порядку заповнення листка непрацездатності є лише підставою для відмови у призначенні допомоги з тимчасової непрацездатності і не спростовує самі причини відсутності працівника на роботі з урахуванням фактичних обставин справи та інших доказів.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2017 року суд погодився з рішенням суду апеляційної інстанцій, який відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що факт відсутності позивача на роботі без поважних причин є доведеним, відповідачем вжито належних заходів щодо відібрання письмових пояснень від працівника і додержаний порядок при його звільненні.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, оскільки позивача звільнено з роботи відповідно до вимог трудового законодавства і ним не доведено законності та обґрунтованості своїх позовних вимог.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (справа №6-2801цс15) викладено правовий висновок в якому зазначено, що відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Порівняння змісту зазначеної постанови Верховного Суду України зі змістом ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не є постановою Верховного Суду України, прийнятою у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому на неї не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя», третя особа - виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою Підприємства об'єднання громадян «Інваліди Фонду Святого Пантелеймона Цілителя» Київської міської громадської організації інвалідів «Фонд Святого Пантелеймона Цілителя» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко