АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/6010/15-ц Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В. Номер провадження 22-ц/791/954/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та стягнення грошових коштів і за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та стягнення грошових коштів, зазначаючи, що 28 червня 2014 року уклав з відповідачем усний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав йому в користування автомобіль марки RENAULT TRAFIK, державний номер НОМЕР_1, з умовою його придбання за 14 400 доларів США, які він зобовязався сплатити частинами згідно із графіком платежів в строк до 28.06.2018 року.

Свої зобовязання щодо сплати щомісячних платежів він виконував належним чином, сплативши відповідачу за станом на 02 лютого 2015 року 2310 доларів США.

На вимогу ОСОБА_6 15 лютого 2015 року автомобіль йому було повернуто.

Посилаючись на те, що відповідачем порушені умови укладеного договору, грошові кошти, сплачені в рахунок купівлі спірного автомобіля не повернуті, позивач з урахуванням збільшених в процесі розгляду справи позовних вимог просив суд визнати укладений між ним та відповідачем договір дійсним та стягнути з останнього грошові кошти в розмірі 2310 доларів США, що еквівалентно 62 370 грн.

У листопаді 2016 року ОСОБА_6, від імені якого діє ОСОБА_8, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, зазначаючи, що у червні 2014 року передав ОСОБА_5 у користування з можливістю подальшого викупу належний йому на праві приватної власності транспортний засіб автомобіль марки «Рено-Трафік, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Автомобіль передано ОСОБА_5 у належному технічному стані разом з комплектом зимової гуми у кількості чотирьох штук вартістю 1000 грн. кожна та складено графік розрахунків, згідно із яким ОСОБА_5 зобовязувався сплачувати йому грошові кошти щомісячно рівними платежами.

В грудні 2014 року ОСОБА_5 порушив графік розрахунків та у лютому 2015 року повідомив про неможливість виконувати умови договору, після чого повернув автомобіль в неналежному технічному стані та без комплекту літньої гуми загальною вартістю 4 000 грн.

Посилаючись на те, що діями ОСОБА_5 йому завдано збитки у вигляді витрат, які він зробив для відновлення технічного стану автомобіля, ОСОБА_6 просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на його користь грошові кошти в розмірі 28 318 грн.

Рішенням суду від 29 березня 2017 року постановлено:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за невиконання договірних зобовязань відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування заподіяної шкоди відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні поданого ним позову скасувати та ухвалити нове рішення про визнання усного договору дійсним та стягнення коштів за невиконання зобовязань, зазначаючи, що висновки суду в оскарженій частині не відповідають обставинам справи та суперечать положенням цивільного законодавства щодо характеру спірних правовідносин і, як щодо правових наслідків порушення зобовязань (ст.611 ЦК України), так і щодо обовязку продавця передати товар після отримання його попередньої оплати (ст. 693 ЦК України).

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_8 доводи скарги не визнали, рішення суду в оскарженій частині просили залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що фактично сторони уклали угоду щодо оренди транспортного засобу, а тому сплачені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2310 доларів США є платою за користування автомобілем і поверненню не підлягають.

Проте, погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, що в червні 2014 року сторони уклали угоду, за умовами якої ОСОБА_6 передав у користування ОСОБА_5 належний йому на праві власності автомобіль марки «Renault Trafik», державний номер НОМЕР_1 з правом набуття останнім права власності на транспортний засіб після сплати його вартості, яка визначена сторонами у 14400 доларів США і яку ОСОБА_5 зобовязався сплачувати ОСОБА_6 щомісячно у розмірі, не меншому ніж 300 доларів США протягом 48 місяців (4-х років).

У письмовій формі договірні відносини сторони не оформили, однак, жодна із сторін не заперечує і не спростовує як факт укладення угоди, так і факт її часткового виконання.

Так, у підтвердження факту передачі ОСОБА_6 грошових коштів на загальну суму 2310 доларів США ОСОБА_5 надав суду розписку про отримання ОСОБА_6, починаючи з 30.06.2014 року по 02.02.2015р. щомісячних платежів на загальну суму 2310 доларів США (а.с.6).

ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції підтвердив факт отримання зазначених грошових коштів і пояснив, що ці кошти передавалися йому ОСОБА_5 в рахунок сплати вартості переданого автомобіля і за домовленістю між ними після сплати половини визначеної ціни транспортного засобу повинно було відбутися оформлення договору купівлі-продажу.

ОСОБА_6 також пояснив, що оскільки ОСОБА_5 порушив свої зобовязання щодо сплати щомісячно 300 доларів США, він відмовився від продовження договірних відносин з ним і забрав автомобіль. При цьому не бажає повертати отримані від ОСОБА_5 грошові кошти, вважаючи їх платою за користування транспортним засобом протягом восьми місяців.

За змістом ст.ст. 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або випливає із суті змішаного договору.

Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу у спірних правовідносинах згідно із вимогами п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, а також відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 з послідуючими змінами (далі Порядок) належало вчиняти у письмовій формі, яка сторонами не дотримана.

Згідно із ст. 218 ЦК України, на яку посилається ОСОБА_5 в обґрунтування позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законом не встановлена недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, однак із положень Порядку вбачається, що для здійснення відчуження транспортного засобу власнику необхідно зняти його з реєстраційного обліку, а новий власник зобовязаний зареєструвати (перереєструвати) транспортний засіб протягом десяти діб після придбання (одержання).

При цьому документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори відчуження: нотаріально посвідчені договори, тощо (пункти 7,8,42 Порядку).

Враховуючи, що зазначених дій сторони не вчинили, а навпаки підтверджують, що момент оформлення договору купівлі-продажу повязували із проведенням ОСОБА_5 розрахунку за автомобіль, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання договору дійсним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Разом з тим, такими, що заслуговують на увагу, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для визначення суті правовідносин, що склалися між сторонами як таких, що виникли із договору оренди транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найм, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, встановленим ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Визначивши, що фактично між сторонами укладено угоду про оренду автомобіля і що сплачені ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 2310 доларів США є орендною платою, яка поверненню не підлягає, суд на наведені вище положення норм матеріального права не зважив та не врахував, що ОСОБА_5 заперечує користування спірним транспортним засобом на умовах його найму (оренди).

Письмові докази, які б свідчили про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору оренди транспортного засобу, в тому числі і щодо розміру орендної плати, суду не надані і такі у сторін відсутні, а ОСОБА_6, хоч і вважає отримані від ОСОБА_5 грошові кошти платою за користування автомобілем, в суді апеляційної інстанції пояснив, що сторони визначилися, що ОСОБА_5 сплатить йому вартість спірного автомобіля в розмірі 14 400 доларів США шляхом щомісячної сплати суми не меншої 300 доларів США протягом чотирьох років (48 місяців х 300 доларів США = 14 400 доларів США).

Наведену обставину підтверджує і ОСОБА_5

Не встановивши інше, суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, що виникли із договору оренди транспортного засобу і безпідставно фактично застосував правові наслідки недійсності правочину, не пославшись при цьому на норму матеріального права, на якій ці висновки ґрунтуються.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у стягненні з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошових коштів, переданих в рахунок оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу, який сторонами укладений не був, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

При цьому колегія суддів вважає зазначені грошові кошти авансом, правові підстави утримувати який, відмовившись від продовження договірних правовідносин, що фактично мають ознаки попереднього договору (ст. 635 ЦК України) у ОСОБА_6 відсутні (п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Визначаючи розмір грошового стягнення, колегія суддів вважає за необхідне застосувати ст. 533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобовязання має бути виконано у гривнях.

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до встановленого Національним банком України станом на 24.05.2017 року офіційним курсом гривні щодо долара США, 100 доларів США еквівалентно 2630,4507 гривень, а 2310 доларів США, які підлягають стягненню із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, еквівалентно 60 763 грн. 41 коп. (2310 х 2630,4507:100).

В решті частині рішення суду не оскаржено, тому його законність та обґрунтованість в апеляційному порядку не перевіряється.

На підставі викладеного, ст.ст. 533, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ши л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діє ОСОБА_7, частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 березня 2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошових коштів скасувати і ухвалити нове рішення у цій частині позовних вимог.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 60 763 грн. 41 коп. (шістдесят тисяч сімсот шістдесят три гривні 41 коп.), що за офіційним курсом гривні до долара США на день ухвалення рішення еквівалентно 2310 доларів США.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: П.Я. Ігнатенко

ОСОБА_3