Ухвала іменем україни 24 травня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О. Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника Кривоозерського професійного аграрного ліцею - Курченка Михайла Івановича на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 січня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно до наказу № 33 від 18 травня 1971 року його було прийнято на посаду майстра виробничого навчання в Кривоозерське СПТУ № 8, яке в подальшому наказом № 452 від

01 листопада 2002 року було реорганізовано в Кривоозерський професійний аграрний ліцей. Наказом відповідача від 12 грудня 1994 року він був призначений на посаду старшого майстра.

Зазначав, що наказом № 266-к від 17 грудня 2015 року його було звільнено за вчинення аморального вчинку, не сумісного з продовженням роботи, згідно п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Беручи до уваги те, що ніякого аморального вчинку він не скоював, до того ж його звільнення відбулось без згоди профспілки, членом якої він є, просив поновити його на посаді, скасувати наказ про звільнення та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого майстра Кривоозерського професійного аграрного ліцею, скасувано дію наказу

№ 263-к від 17 грудня 2015 року.

Стягнуто з Кривоозерського професійного аграрного ліцею на користь ОСОБА_3 заробітну плату в сумі 6 229 грн 08 коп. за час вимушеного прогулу, з врахуванням обов'язкових платежів.

Додатковим рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник Кривоозерського професійного аграрного ліцею - КурченкоМ.І., посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що на порушення вимог ст. 43 КЗпП України ОСОБА_3 було звільнено без згоди профспілкової організації, членом якої він є. При цьому судом зазначено про обґрунтованість висновку первинної профспілкової організації працівників Кривоозерсього професійного аграрного ліцею, членом якої є позивач, про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 з

18 травня 1971 року працював у Кривоозерському СПТУ № 8, яке в подальшому було реорганізовано у Кривоозерський професійний аграрний ліцей. З 12 грудня 1994 року ОСОБА_3 призначений на посаду старшого майстра енергетичних, швейних і поварських професій Кривоозерського професійного аграрного ліцею.

03 грудня 2015 року о 13 год 40 хв. в приміщенні лабораторії кухарів Кривоозерського професійного аграрного ліцею стався конфлікт між ОСОБА_3 та майстром виробничого навчання ОСОБА_5, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до керівника установи із заявою про проведення службового розслідування.

Наказом № 170-о від 03 грудня 2015 року т.в.о. директора ліцею було прийнято рішення про проведення службового розслідування та створена відповідна комісія. Наказом № 171-о від 04 грудня 2015 року створено комісію з розслідувань нещасного випадку, який стався з майстром

ОСОБА_5

Згідно з актом службового розслідування від 07 грудня 2015 року комісією було встановлено, що під час конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 останній наніс ОСОБА_5 удар в область плеча та обізвав нецензурною лайкою, у зв'язку із чим визнано зазначені дії ОСОБА_3 аморальними, вирішено направити подання на розгляд профспілки та рекомендовано адміністрації ліцею звільнити його із займаної посади.

Судами встановлено, що у професійному аграрному ліцеї створено дві профспілкових організації: первинна профспілкова організація працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею, членом якої є позивач, та профспілковий комітет працівників АПК Кривоозерського професійного аграрного ліцею.

07 грудня 2015 року керівником ліцею було направлено подання до первинної профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею, членом якої є позивач, щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням зборів даної профспілкової організації від 11 грудня

2015 року (протокол № 13) відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Наказом № 263-к від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади старшого майстра Кривоозерського професійного аграрного ліцею, як працівника, який виконує виховні функції, за вчинення 03 грудня 2015 року аморального вчинку не сумісного з продовженням роботи, на підстав п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Зокрема, аморальним слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Аналіз положень п. 3 ст. 41 КЗпП України та Закону України «Про освіту» дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Відповідно до цього висновку за змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

В аспекті положень ч. 7 ст. 43 і ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням вище зазначеного висновку слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України,

ст. ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку висновку профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею, оформленого протоколом № 13 від 11 грудня 2015 року, про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ст. 41 КЗпП України, зазначено про його обґрунтованість з огляду на достатню аргументацію, наявність посилань на конкретні дії адміністрації Кривоозерського професійного аграрного ліцею, що порушили законні права ОСОБА_3 на неупереджене службове розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо незаконності звільнення

ОСОБА_3 за п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм правову оцінку, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують. При цьому доводи щодо необґрунтованості рішення зборів профспілкової організації працівників Кривоозерського професійного аграрного ліцею від 11 грудня 2015 року (протокол № 13), яким відмовлено в наданні згоди на звільнення позивача за п. 3 ст. 41 КЗпП України, є необґрунтованими, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Кривоозерського професійного аграрного ліцею - Курченка Михайла Івановича відхилити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від

25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович