"01" грудня 2017 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Бурячек О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка,
03 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, відповідно до предмету позову просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на своє утримання, у зв'язку з втратою працездатності, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. (а.с. 1)
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що з 14 вересня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, 17 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, під час перебування у шлюбних відносинах, відповідачу було відомо про те, що позивач є інвалідом 2-ї групи, після розірвання шлюбу позивач, не маючи матеріальної допомоги, вимушений був влаштуватись до ДЗ ДОТ «Каштан» на посаду оператора газової котельні. В січні 2014 року позивач отримав травму руки та не мав змоги надалі працювати, в лютому 2014 року позивачу поставили клінічний діагноз вертеброгенний правосторонній радикулярний синдром в стадії загострення, артроз лівого промінево - зап'ясного суглоба. З того часу позивач постійно перебуває на лікуванні в інституті травматології та ортопедії в АМН України в клініки мікрохірургії та реконструктивної хірургії кисті, оскільки єдиним джерелом доходу позивача є пенсія, якої не вистачає навіть на потреби першої необхідності, зважаючи на те, що частину отриманої пенсії позивачу необхідно витрачати на ліки. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється, на неодноразові прохання позивача врегулювати питання щодо розміру допомоги, яка буде надаватись відповідачем на утримання непрацездатнго чоловіка, залишились без належного реагування з боку відповідача, тому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, що є предметом позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 в в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу вказаною у позовній заяви, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористалась.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що сторони з 14 вересня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї. (а.с. 3)
17 січня 2014 року, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. (а.с. 5)
Відповідно до положень ст. 75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно ч. 3 ст. 79 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.
Відповідно до ст. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.
За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.
Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, яка підлягає обов'язковому застосуванню у розумінні ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України.
Крім того, Відповідно до ч. 2 ст. 76 Сімейного кодексу України, після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.
Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на ч. 2 ст. 76 Сімейного кодексу України, а саме на те, що він має право на своє утримання, оскільки протягом одного року від дня розірвання шлюбу став непрацездатним і потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві Дніпровський відділ, як такий, що отримує пенсію по інвалідності (2 група, загальне захворювання), розмір пенсії становить 1452,00 грн. (а.с. 45)
Згідно довідки до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серія КА-10087243, виданої МСЕК №1 м. Києва, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання), з 12.01.2009 року безстроково. (а.с. 44)
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» Установити у 2017 році прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка, зважаючи на те, що в матеріалах справи наявна та обставина, що позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.
Крім того, сторони перебували у шлюбних відносинах з 14 вересня 2012 року по 17 січня 2014 рік, а відповідачу встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання), з 12.01.2009 року (безстроково), тому в силу положень ч. 2 ст. 76 Сімейного кодексу України, позичач не є особою, яка має право на отримання допомги від колишнього подружжя.
У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловікає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 74, 75, 76 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 58, 60, 61, 88, 174, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного чоловіка - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.