У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року та касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в інтересах якого діє Дорогань Вікторія Олександрівна, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічнеакціонерне товариство Комерційний банк «УкрСиббанк» (далі - ПАТ КБ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббабнк», правонаступником якого є ПАТ КБ «УкрСиббанк», та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було відкрито поновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, з лімітом кредитування в розмірі 29 860,00 швейцарських франків на строк до 30 травня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 30 травня 2006 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Оскільки боржник СПД ОСОБА_7 належним чином не виконував свої зобов'язання закредитним договором від 30 травня 2006 року, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 04 лютого 2015 року складає 17 429,83 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 304 372,96 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив в рахунок погашення вищевказаної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 69,6 кв. м для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі кредитного договору від 30 травня 2006 року по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені в розмірі 17 429,83 швейцарських франків та пені в розмірі 71,42 грн.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, що належить ОСОБА_6 та є його власністю на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 1993 року, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненою суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено. Абзац третій резолютивної частини після слів: «встановити початкову ціну» викладено в такій редакції: «предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розмірі 176 749,00 грн».

Скасовано рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішення першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_6 подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», в інтересах якого діє ДороганьВ.О., просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк», в інтересах якого діє Дорогань В.О. підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки СПД ОСОБА_7 належним чином не виконував свої зобов'язання, передбачені кредитним договором від 30 травня 2006 року, тому відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд першої інстанції в резолютивній частині рішення зазначив всі складові, передбачені ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в тому числі зазначено початку ціну предмета іпотеки, визначену на підставі оцінки майна здійсненою суб'єктом оціночної діяльності проведеною відповідно до законодавства.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд встановив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розмірі 176 749,00 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббабнк», правонаступником якого є ПАТ КБ «УкрСиббанк», та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_7 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було відкрито поновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, з лімітом кредитування в розмірі 29 860,00 швейцарських франків на строк до 30 травня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 8,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання по вищевказаному кредитному договору, 30 травня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббабнк» та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Згідно довідки-розрахунку, наданої ПАТ КБ «УкрСиббанк», у СПД ОСОБА_7 наявна заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року, станом на 04 лютого 2015 року, у розмірі 17 429,83 швейцарських франків та 71, 42 грн.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон України «Про іпотеку») передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку»підлягає підтвердженню з боку суду.

За змістом частини першої статті 39 цього Закону, в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Вказаний правовий висновок узгоджується з висновком, який викладений в постанові Верховного Суду України № 6-2284цс16 від 01 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції не врахував вимоги ч. 6 ст. 38 та ст. 39 Закону України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, з огляду на указану в іпотечному договорі від 30 травня 2006 року оціночну вартість предмета іпотеки в розмірі 176 740,00 грн, яка була погоджена сторонами ще 30 травня 2006 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 не спростовують висновків судів та зводяться до переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», в інтересах якого діє Дорогань Вікторія Олександрівна, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко