Справа № 463/6191/16-ц
Провадження № 2/463/789/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні проходом та заїздом до житлового будинку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, просить ухвалити рішення, яким зобовязати останніх усунути перешкоди в користуванні заїздом та проходом до житлового будинку № 5 на вул. Римлянина в м. Львові, не чинити перешкоди для заїзду, проходу та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Римлянина, 5; не перешкоджати руху транспортних засобів та пішоходів, які заїжджають та проходять на земельну ділянку, демонтувати колодки, які закривають ворота з арочним заїздом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Римлянина у м. Львові, за яким згідно рішення ВК ЛМР № 1996 від 28.12.1952р. закріплена прибудинкова територія. ВАТ «Укртранснафта» філія «Магістральні нафтопроводи «Дружба» поряд з будинком № 5 збудовано житловий будинок № 3, а на місці існуючого заїзду до будинку № 5 зведено арочний заїзд, який був закритим для проходу та проїзду мешканців будинку № 5. За позовом останніх, рішенням суду від 07.06.2006р. ВАТ «Укртранснафта» філія «Магістральні нафтопроводи «Дружба» було зобовязано не чинити перешкоди для заїзду, проходу та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Римлянина, 3. На даний час відповідачі самовільно закрили арочний заїзд і прохід через будинок на вул. Римлянина, 3 до прибудинкової території будинку на вул. Римлянина, 5. У звязку з цим, не має можливості пройти та проїхати через вказаний заїзд до будинку № 5. Вважає такі дії неправомірними, оскільки земельна ділянка на якій розміщено арочний заїзд знаходиться у власності територіальної громади, внаслідок чого вправі користуватись нею. З метою захисту цих прав вимушена звернутись до суду із згаданим позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею вимоги, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили. Жодних перешкод в користуванні проходом та заїздом до житлового будинку № 5 на вул. Римлянина не чинять, у звязку з чим вважають себе не належними відповідачами. Вхід до будинку № 5 здійснюється через його фасадний вхід, а заїзд через подвіря будинку № 3. Обставини порушення прав мешканців будинку № 5 і їхніх в тому числі встановлено рішенням суду на яке покликається позивач і яким зокрема зобовязано ВАТ «Укртранснафта» філія «Магістральні нафтопроводи «Дружба» не чинити перешкод для заїзду, проходу та користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Римлянина, 3. Таке рішення виконано частково і саме мешканці будинку № 3 встановили колодку на воротах. Вказані дії останніх обумовлені частими випадками крадіжки майна і при потребі, мешканцям будинку № 5 надається доступ для проходу та проїзду. Таким чином, оскільки позов предявлено до неналежних відповідачів з приводу обставин, які встановлені судовим рішенням, в його задоволенні просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. За погодженням із сторонами суд вважає можливим розглянути справу без її участі на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, враховуючи також ту обставину, що відповідач ОСОБА_4, як і інші відповідачі подала суду письмові заперечення проти позову, зміст яких є аналогічним вищенаведеному.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира № 7 в будинку № 5 на вул. Римлянина у м. Львові, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію відповідного свідоцтва (а.с.4).

Згідно відповіді органу реєстрації фізичних осіб (а.с.17, 18), відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі № 6а цього будинку, відповідач ОСОБА_2 в квартирі № 5. Відповідач ОСОБА_4 у вказаному будинку зареєстрованою не значиться (а.с.16).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

За правилами п. «д» ч. 2 ст. 92 ЗК України, співвласники багатоквартирного будинку набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.06.2006р. (а.с.5-8) встановлено, що будинок № 5, в якому мешкають сторони межує з будинком № 3, який збудовано ВАТ «Укртранснафта» філія «Магістральні нафтопроводи «Дружба» і зокрема, саме останній облаштував будинок № 3 арочним заїздом, який одночасно є заїздом до будинку № 5, тим самим створивши перешкоди в користуванні земельною ділянкою.

Вказаним рішенням саме ВАТ «Укртранснафта» філія «Магістральні нафтопроводи «Дружба» зобовязано усунути перешкоди мешканцям будинку № 5 в користуванні земельною ділянкою, в тому числі для проїзду та проходу.

Відповідно до мотивів позову, що підтвердила позивач в судовому засіданні, навісні замки встановлені в арочному заїзді до будинку № 3, який, як згадувалось вище, одночасно є заїздом до будинку № 5.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом ч. 2 ст. 95 ЗК України.

Законом, а зокрема ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦПК України визначено компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За загальним правилом, особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, відповідно до п. 3 ч. 1 цієї статті є припинення дії, яка порушує право.

Захист права власності та відповідно до ст. 396 ЦК України права користування, регулюється нормами Глави 29 Розділу І Книги Третьої ЦК України.

Право користування, відповідно до змісту ст. 317 ЦК України, це юридична можливість вчинення власником фактичних дій відносно речі.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи зі змісту ст. 396 ЦК України, аналогічне право також має користувач майна.

ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 33 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розяснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Вказані розяснення узгоджуються з приписами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перешкоди в користуванні земельною ділянкою відповідно до мотивів позову полягають в тому, що арочний заїзд до будинку № 3 є закритим, чим унеможливлюється заїзд та прохід до будинку № 5 на вул. Римлянина у м. Львові.

Однак, всупереч своєму обовязку позивач не надала суду жодного доказу про те, що такі перешкоди чиняться відповідачами і що саме останні встановили колодку на заїзді до будинку № 3 на вул. Римлянина у м. Львові, не говорячи вже про те, що такий арочний заїзд, як встановлено рішенням суду від 07.06.2006р. відноситься саме до будинковолодіння № 3 на вул. Римлянина у м. Львові.

Більше того, позивачем не представлено доказів про те, що взагалі такі перешкоди існують.

Відповідь начальника Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області, яка адресована позивачу і датована 10.03.2014р. (а.с.11) лише розяснює цивільно-правовий характер спору між позивачем та ОСОБА_5 і жодним чином не підтверджує неправомірності дій останнього, як і серед іншого, взагалі не підтверджує факту чинення перешкод у вїзді автомобіля на подвіря будинку.

З огляду на це, позов належить відхилити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 42, 95, 152 ЗК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні проходом та заїздом до житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.