Справа № 348/2321/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1374/2017
Головуючий у 1 інстанції Гураш М.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 10 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 10 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спільно нажите майно подружжя.

На дану ухвалу суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 20.12.2016 року було задоволено раніше подану нею заяву, і з метою забезпечення позову про поділ майна подружжя накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться в м. Надвірна Івано-Франківської області, вул. Б. Хмельницького, 10; на житловий будинок, що знаходиться в м. Надвірна Івано-Франківської області, вул. Б. Хмельницького, 10А; на нежитлове приміщення по вул. Українських Січових Стрільців, 190 в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Однак, Надвірнянський районний відділ ДВС вказану ухвалу суду про забезпечення позову відмовився виконувати у звязку з її невідповідністю нормам закону, що змусило її повторно звернутися із заявою про забезпечення позову.

В даний час відповідач ОСОБА_3 з метою приховання фактичного розміру спільного майна подружжя почав переоформляти його на інших осіб, а також позбавив позивача права користуватися спільним майном, вигнавши її з дому та помінявши замки на всіх обєктах нерухомості.

Апелянт зазначає, що вказала і причини, і вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності. Однак, суд на зазначене уваги не звернув.

На даний момент визначити склад спільного рухомого майна вона не має можливості, так як немає доступу до нього.

У звязку з наведеним, просить суд скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою накласти арешт на житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10 та на все майно, яке знаходиться в ньому; на житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10А та на все майно, яке знаходиться в ньому; на нежитлове приміщення в с. Пнів Надвірнянського району Івано-франківської області, вул. Українських Січових Стрільців, 190, та не все майно, яке знаходиться в ньому; на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_3 та знаходяться в нього або в третіх осіб.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав, вказаних в скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона винесена обґрунтовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується зокрема шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, про що зазначено в абзаці 1 п. 4 Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, уточнивши його 11.01.2017 року. Позивач зазначила, що за час спільного проживання сторони придбали, зокрема, житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10; житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10А; нежитлове приміщення в с. Пнів Надвірнянського району Івано-франківської області, вул. Українських Січових Стрільців, 190; нежитлове приміщення в м. Надвірна по вул. Г. Мазепи, 25А/19; автомобіль «Toyota RAV 4» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2. Вказане майно є предметом поділу.

14.02.2017 року ОСОБА_3 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10 та на все майно, яке знаходиться в ньому; на житловий будинок в м. Надвірна по вул. Б. Хмельницького, 10А та на все майно, яке знаходиться в ньому; на нежитлове приміщення в с. Пнів Надвірнянського району Івано-франківської області, вул. Українських Січових Стрільців, 190, та не все майно, яке знаходиться в ньому; на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_3 та знаходяться в нього або в третіх осіб, позивач за первісним позовом ОСОБА_2 вказала на те, що на даний час відповідач не допускає її до спірних приміщень, намагається відчужити чи знищити спільне майно, що утруднить виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно раніше поданої ОСОБА_2 заяви, ухвалою судді Надвірнянського районного суду від 20.12.2016 року накладено арешт на спірні приміщення, а можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке знаходиться в житлових будинках та нежитловому приміщенні і грошей потребує конкретизації таких речей.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Надвірнянського районного суду від 20.12.2016 року накладено арешт на житловий будинок, що знаходиться в м. Надвірна, вул. Б. Хмельницького, 10, Івано-Франківської області; на житловий будинок, що знаходиться в м. Надвірна, вул. Б. Хмельницького, 10«А», Івано-Франківської області; на нежитлове приміщення в с. Пнів по вул. Українських Січових Стрільців, 190 Надвірнянського району Івано-Франківської області, яке згідно свідоцтва на нерухоме майно від 29.03.2008 року складається з миючого боксу, Х, 530,4 кв.м.; складу, Щ, 343,9 кв.м.; складу, Ю, 599,9 кв.м.; магазину-кафе, Я, 258,4 кв.м.; навісу, Щ1, 100,8 кв.м.; вбиральні, Ф, 1,0 кв.м.; альтанки, Є, 1,5 кв.м.; огорожі, 2, 246,0 кв.м; воріт, 1, 9,2 кв.м.; огорожі, 3, 188,2 кв.м., що рахуються за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 28).

Таким чином, місцевим судом уже вирішувалося питання про накладення арешту згідно поданої позивачем заяви та в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується посилання апелянта на те, що Надвірнянський районний відділ ДВС вказану ухвалу суду про забезпечення позову відмовився виконувати у звязку з її невідповідністю нормам закону, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, які належать ОСОБА_3, то суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем не представлено жодних доказів на обґрунтування наявності у власності відповідача майна та відкритих рахунків.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Надвірнянського районного суду від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_4