АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що з 11 травня 1990 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Вказував, що від цього шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначав, що з 05 листопада 2013 року вони втратили взаєморозуміння, повагу один до одного та припинили вести спільне господарство.

Посилаючись на те, що збереження шлюбу неможливе, просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними, після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити ОСОБА_5.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду в частині висновків, викладених у мотивувальній частині шляхом зазначення, що фактично сім'я розпалась з травня 2013 року, посилаючи на те, що рішення в цій частині постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.10,11 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч.1 ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, щ подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 травня 1990 року сторони по справі уклали шлюб.

Від цього шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості та прийшов до висновку про можливість розірвання шлюбу взявши до уваги те, що фактично сторони не заперечували проти його розірвання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині висновків стосовно дати фактичного розпаду сім'ї.

Відповідно вимогам ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт не довів факту того, що сім'я розпалася з травня 2013 року.

Крім того, в своєму позові та уточненому позові ОСОБА_2 вказував, що шлюбні відносини припинені з 05 листопада 2013 року.

Згідно ч.4 ст.197 ЦПК України носій інформації, на який здійснювався технічний запис судового засідання, є додатком до журналу судового засідання і після закінчення судового засідання приєднується до матеріалів справи.

Під час судового засідання позивач був згодний з датою припинення шлюбних відносин саме з серпеня 2014 року, що підтверджується журналом судового засідання та диском з фіксуванням судового засідання (а.с.24-26).

Колегія суддів не може прийняти до уваги копію листа Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року щодо звернення позивача до Бабушкінського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції Дніпропетровської області стосовно викрадення у нього документів, серед яких копія договору оренди квартири, як належний доказ фактичного припинення шлюбних відносин з травня 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що припинення шлюбних відносин між подружжям не свідчить про припинення ведення ними спільного господарства, оскільки СК України не передбачає обов'язку подружжя спільно проживати і проживання за різними адресами не впливає на правовий режим майна, придбаного у шлюбі.

З матеріалів справи та зі змісту апеляційної скарги відслідковується, що апелянт лише формально оскаржує рішення суду, а фактично згодний з тим фактом, що розірвання шлюбу в їх ситуації є доцільним та розірвати шлюб прагнуть обидві сторони.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про незаконність та неправильність рішення суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального й процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.