Справа № 150/646/16-ц Провадження № 22-ц/772/1442/2017Головуючий в суді першої інстанції Суперсон С. П.
Категорія 47Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Рибчинського В.П.

Суддів : Голоти Л.О., Шемети Т.М.

при секретарі : Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Чернівецька селищна рада, про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив суд зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановити (відновити) межі між земельними ділянками, розташованими у АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, що належать позивачу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив суд зобов'язати ОСОБА_3 встановити (відновити) межі між земельними ділянками, розташованими у смт. Чернівці за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, що належать позивачу та ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач згідно із рішенням 16 сесії 6 скликання Чернівецької селищної ради від 06 грудня 2012 року отримав дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд орієнтовною площею 0,15 га.

На виконання цього рішення позивач розпочав виготовляти технічну документацію на земельну ділянку, однак виникли спірні питання з відповідачем щодо встановлення меж земельної ділянки, так як відповідач відмовляється погодити межі.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Чернівецький районний суд Вінницької області виходив з того, що позивачем необґрунтовано позовні вимоги та не надано суду належних доказів на їх підтвердження.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим Чернівецькою державною нотаріальною конторою 12.05.2004 року.

Відповідачу належить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_3, що межує із будинком позивача.

Рішенням 16 сесії 6 скликання Чернівецької селищної ради Вінницької області від 06 грудня 2012 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд орієнтовною площею 0,15 га.

У позовній заяві зазначено, що на виконання вищевказаного рішення ОСОБА_2 почав виготовляти технічну документацію на земельну ділянку, але в процесі її виготовлення між сторонами виник спір з приводу встановлення меж земельної ділянки, так як відповідач відмовляється погодити межі, старі межі зруйнувала шляхом побудови на межі сараю та гаража-добудови. Тому позивач просить зобов'язати ОСОБА_3 встановити (відновити) межі між земельними ділянками, розташованими в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Статтями 106, 107 Земельного кодексу України врегульовано обов'язки власників щодо визначення спільних меж та механізм відновлення меж.

Крім цього, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. №376 зі змінами та доповненнями (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 16.06.2010р. за №391/17686), який набрав чинності з 01.01.2011р. затверджено Інструкцію про встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Згідно п.2.1 Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно дост.186 ЗК України:

-технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натурі (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками:

-технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частина перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина 3статті 56 закону України «Про землеустрій»)при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.

Тобто, діючим законодавством детально встановлений порядок встановлення (відновлення) фактичних меж земельних ділянок.

Разом з тим, жодну із вказаних дій, в тому числі замовлення виготовлення виконання робіт із встановлення (відновлення, визначення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) у юридичної чи фізичної особи, яка має відповідну ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт позивач не вчинив, доказів виконання наведених вище вимог Інструкції та Земельного кодексу України суду не надав.

Крім цього, позивачем жодних дій для виготовлення технічної документації не вчинялося, план меж земельних ділянок відсутній.

Згідно з чч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Позивач ОСОБА_2 вказує на те, що він неодноразово звертався до Чернівецької селищної ради з приводу врегулювання питання меж земельних ділянок, та з цього приводу приймалося рішення селищної ради.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що позивач не надав суду копію рішення Чернівецької селищної ради про врегулювання спору між сторонами про межі земельних ділянок, а також вказав, що не оскаржував таке рішення органу місцевого самоврядування до суду.

Позовні вимоги не містять будь-якої вказівки на те, яким саме чином мають бути встановлені чи відновлені межі земельних ділянок, плану їх розташування.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Звернення позивача до суду із позовними вимогами про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок до вирішення цього питання органом місцевого самоврядування чи органом влади з питань земельних ресурсів, а також за відсутності факту винесення таких меж в натурі, та належно оформленої земельно-кадастрової документації є передчасним.

Також , колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення чи відновлення меж земельних ділянок, віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері земельних відносин, а тому суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання віднесенні законом до сфери їх виключних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції під час вирішення спору послався лише на одну з підстав відмови в задоволенні позову та не зазначив у рішенні вищевказані положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ". Однак дана обставина не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення суду, підстав для скасування якого, не має.

Таким чином суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, надавши належну оцінку доказам у справі дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ В.П. Рибчинський

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ Т.М. Шемета

Згідно із оригіналом

Головуючий: В.П. Рибчинський