АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3183/17 Головуючий І інстанції Горбунова Я.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кісь П.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення власникові перешкод у користуванні нерухомим майном, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в якому просив усунути йому, як власнику, перешкоди у користуванні квартирою № 91 у будинку № 44 по вул. Бучми в м. Харкові шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу, а також звільнення квартири від їхніх речей та майна із одночасним вселенням до цієї квартири позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, однак в порушення його прав відповідачі продовжують там проживати, користуватися його нерухомим майном.

Жодних усних або письмових домовленостей чи правочинів на проживання в належній йому квартирі ОСОБА_2 з відповідачами не укладав, згоду на їх проживання не надавав, у звязку з чим і звернувся до суду для захисту своїх прав.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що висновки суду стосовно недоведеності проживання відповідачів у його квартирі, оскільки відсутня їх реєстрація за зазначеною адресою, не є правомірними, так як відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особи у конкретному жилому приміщенні.

Позивачем надавалося клопотання про витребування доказів, з метою підтвердження факту проживання відповідачів у належній йому квартирі, але ухвалою суду першої інстанції в задоволенні клопотання йому було відмовлено, зазначивши що спершу позивач зобовязаний був спробувати отримати вказану інформацію самостійно, що ОСОБА_2 не може зробити, оскільки в силу Закону України він має права самостійно збирати, обробляти і зберігати персональні дані відповідачів.

Також, ОСОБА_2 зазначив, що судом не було розглянуто ще одну його позовну вимогу, а саме про примусове вселення його до квартири АДРЕСА_1, що також порушує його права та інтереси.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що відповідачі дійсно мешкають в спірній квартирі, чим перешкоджають його праву як власника розпорядження майном.

Судова колегія погоджується з такими висновками.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2. Підставою виникнення права власності є договір про задоволення вимог іпоткодержателя, серія та номер: 499, виданий 08.02.2008 року, видавник ОСОБА_5, приватний нотаріус ХМНО; договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер:774, виданий 06.06.2016 року, видавник ОСОБА_5

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківської області від 11.01.2017 року відповідачі зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 не значаться.(а.с. 10,11).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких відомостей про те, що позивач звертався за отриманням зазначеної у клопотанні інформацією і йому було відмовлено не надано.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та обєктивно оцінив докази, які були надані сторонами, вірно прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає; а тому підстави для скасування рішення відсутні.

Оскільки позивачем не доведено безпідставне користування належною йому квартирою іншими особами відсутні підстави і для задоволення вимог про його примусове вселення до цієї квартири.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

ОСОБА_1