АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5915/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1668/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Панченка О.О., Прядкіної О.В.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах позивача ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 травня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в інтересах ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністювідмовлено.

В апеляційній скарзі представники позивача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, невірну оцінку зібраним по справі доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати і постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням №324 Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Полтавської області від 26.04.1990 р. затверджено список жилих будинків фонду міської Ради народних депутатів, які перебувають на балансі ЖЕО УЖКГ міськвиконкому, в тому числі будинок АДРЕСА_4

Крім того, з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.12.2005 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету про визнання частково недійсним охоронного свідоцтва НОМЕР_1 вбачається, що батькові позивача ОСОБА_5 на склад сім'ї з чотирьох чоловік надано квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому, в зв'язку з виїздом сім'ї за трудовим договором в район Крайньої Півночі, відбувалося бронювання спірної квартири строком спочатку до 10.06.1987 р., потім - до травня 1998 р., до 06.05.2001 р., до 08.05.2004 р. та до 17.05.2005 р. Бронювання проводилось на ім'я батька позивача як квартиронаймача.

В 2001 році померла мати позивача ОСОБА_6, а в 2005 році помер його батько ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що в останньому охоронному свідоцтві до членів сім'ї квартиронаймача не було включено його сина - позивача по справі ОСОБА_5, останній звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним охоронного свідоцтва НОМЕР_1.

Задовольняючи вказаний позов, суд встановив, що в охоронному свідоцтві НОМЕР_1 від 10.06.2004 року помилково не було зазначено члена сім'ї квартиронаймача - його сина ОСОБА_5, у зв'язку з чим суд визнав свідоцтво частково недійсним та зобов'язав Виконавчий комітет Кременчуцької міськради включити до нього як члена сім'ї квартиронаймача ОСОБА_5 та не чинити йому перешкоди в бронюванні квартири.

В подальшому, виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області задовольнялись заяви ОСОБА_5 та дозволялось бронювання квартири згідно з його трудовим контрактом, з виготовленням відповідного охоронного свідоцтва. Останнє рішення з цього приводу було прийнято 23.02.2009 року та видано бронь до 21.08.2011 року.

Звертаючись до суду, ОСОБА_5 вказував на те, що після смерті батька він продовжував проживати у спірній квартирі, оплачував комунальні послуги. При цьому, працюючи на Крайній Півночі, кожні три місяці він повертався в спірну квартиру та проживав в ній протягом декількох місяців, не порушуючи вимоги ЖК України, а тому вважає, що він відкрито, добросовісно та безперервно володіє квартирою, яка не має титульного власника, що дає йому підстави заявляти вимогу про визнання за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що по справі відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки останній не довів наявності тих обставин, з якими положення ст. 344 ЦК України передбачають виникнення права власності за набувальною давністю. Зокрема, позивачем не доведено фактів добросовісності та безперервності володіння, з огляду на те, що він має постійне місце проживання в м. Новий Уренгой, РФ, сама квартира є комунальною власністю територіальної громади, про що відомо позивачу, який неодноразово звертався до Кременчуцької міської ради з метою бронювання житла.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Статтями 73, 75 ЖК УРСР визначено, що жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. У разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню).

На підставі зазначених норм права, батько позивача як квартиронаймач квартири АДРЕСА_1 тривалий час бронював останню на своє ім'я, а після його смерті відповідні охоронні свідоцтва видавались на ім'я позивача, як нового наймача житла.

Спірна квартира знаходиться в будинку, що перебуває на балансі ЖЕО УЖКГ Виконкому Кременчуцької міської ради і є комунальною власністю.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 16 Закону України від 21 травня 1997 р. «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 ст. 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Одночасно, положення статті 172 ЦК визначають, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом, тобто територіальна громада як власник об'єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Зазначені обставини спростовують твердження позивача про безтитульність володіння ним спірної квартири та свідчать про його обізнаність щодо належності останньої до комунальної власності.

За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до якого при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставини, які мають значення для справи і які відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Разом з цим, позивачем не доведено наявності обставин, які-б слугували підставою для набуття права власності в порядку ст. 344 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі трудового договору, укладеного 19.02.2002 року, працює в ТОВ «Уренгойгазпром» м. Новий Уренгой, Російська Федерація, де має постійне місце проживання та зареєстрований з 22.01.2002 року АДРЕСА_5.

При цьому, посилання позивача на наявність в нього як громадянина Роійської Федерації посвідки на постійне місце проживання в Україні - само по собі не доводить факту його безперервного проживання в спірній квартирі, з огляду на те, що ще в 2009 році він звертався до виконавчого комітету із заявою про бронювання квартири на період продовження його роботи в умовах Крайньої Півночі.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду.

Так, не заслуговує на увагу як підстава для скасування судового рішення твердження апелянтів про те, що суд при розгляді справи не взяв до уваги встановлені судовим рішенням обставини. Зокрема, те, що суд в своєму рішенні встановив факт безперервного володіння та користування ОСОБА_5 спірної квартири.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи справу за позовом Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до ОСОБА_5 про розірвання договору найму жилого приміщення, суд в мотивувальній частині рішення послався на покази сусідів ОСОБА_5, які заявили, що останній кожні три місяці приїздить до м. Кременчука та проживає у квартирі протягом двох місяців.

Із наведених показів свідків, які допитувались по іншій цивільній справі, не представляється можливим зробити однозначний висновок про те, з якого часу позивач таким чином відвідує свою квартиру, як довго ним здійснюються такі приїзди, з огляду на вимоги ст. 344 ЦК України щодо безперервного володіння майном продовж десяти років.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах позивача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 3 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Обідіна О.І.