Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Ігнатова Людмила Леонідівна, про розірвання договору міни, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, після уточнення позовних вимог просила розірвати договір міни квартир від 22 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та повернути у власність ОСОБА_3 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7, та у власність ОСОБА_4 - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, скасувавши реєстрацію права власності в Єдиному державному реєстрі прав власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що у момент укладення договору міни відповідачем ОСОБА_4 були приховані значні недоліки належної йому квартири, які вказують на неможливість використання придбаної квартири за цільовим призначенням.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Установлено, що 22 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір міни квартир, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в обмін на належну ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до п. п. 5, 6 договору обмін здійснений без додаткових оплат. Ринкова вартість однокімнатної квартири склала 164 372 грн, а ринкова вартість двокімнатної квартири - 280 684 грн.

Експертна вартість обох квартир визначена суб'єктом оціночної діяльності.

Зазначені обставини в суді сторони не спростовували і не заперечували.

Сторонами не заперечувався той факт, що ініціатором укладення договору міни була позивач ОСОБА_3, оскільки квартира відповідача знаходиться в одному будинку із квартирою її доньки.

У процесі розгляду справи судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої технічний стан квартири є незадовільним, використовувати її за призначенням неможливо, вартість відновлювального ремонту становить 46 079 грн 83 коп. (а. с. 158-234).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 як на підставу для розірвання договору міни квартир від 22 березня 2016 року посилалась на те, що після переїзду до квартири АДРЕСА_4 були виявлені приховані недоліки, у зв'язку з якими проживання у квартирі є неможливим та у неї виникли проблеми зі здоров'ям.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що зазначені обставини не свого знайшли підтвердження й спростовуються наявними у справі доказами. ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно підтвердили причинно-наслідковий зв'язок між станом її здоров'я та технічним станом отриманої внаслідок обміну квартири.

Колегія суддів погоджується з висновками судів, вважає їх обґрунтованими, а ухвалені судові рішення законними з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 716, 657 ЦК України при міні речами, хоча б одна з яких є нерухомістю, договір укладається у письмовій формі і повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації.

Як убачається із договору міни, укладаючи цей договір, сторони підтвердили, що вони діють добровільно, розуміють і усвідомлюють значення своїх дій, умови правочину, бажають реального настання правових наслідків, обумовлених договором, перебувають при здоровому розумі та ясній пам'яті, не помиляються щодо обставин договору, діють без впливу, обману та попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства та правовими наслідками правочину.

У п. 9 договору сторони підтвердили, що квартири оглянуті сторонами до підписання договору; недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню квартир за цільовим призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій квартир та/або її складових частин на момент огляду не виявлено; претензій один до одного щодо якісних, технічних характеристик та відповідності квартири наданим для посвідчення договору документами сторони не мають.

У п. 14 договору сторони підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; ними досягнуто згоди за всіма істотними та іншими умовами цього договору, тобто в момент укладення договору міни сторони погодили і досягли усіх істотних умов договору, а після укладення цього договору добровільно і беззастережно його виконали.

На спростування зазначених обставин ОСОБА_3 не надано суду належних і допустимих документальних доказів.

У договорі міни не визначено вимог до квартири, до її стану (в тому числі, санітарного), технічних характеристик для встановлення того, що позивач розраховувала при укладенні спірного договору. При укладенні договору міни позивач не висловила жодної незгоди чи застережень. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення перешкод позивачеві при огляді квартири відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, після огляду квартири та у момент укладення договору міни позивач не пред'являла претензій до стану квартири відповідача ОСОБА_4

Апеляційним судом установлено, що відповідно до умов п. 12 договору міни ОСОБА_3 була знята з реєстрації місця проживання 26 березня 2016 року і зареєстрована того ж дня за адресою: АДРЕСА_5, ОСОБА_4 26 березня 2016 року знятий з реєстрації місця проживання і зареєструвався за адресою: АДРЕСА_6, що підтверджується наданими копіями паспортів сторін, які наявні в матеріалах справи.

Крім того, позивачем здійснено всі необхідні дії щодо добровільного виконання умов договору: вивезено речі з квартири, передано ключі та здійснено реєстрацію за новим місцем проживання, реєстрацію права власності нових власників, тобто договір міни квартир добровільно і свідомо виконаний сторонами у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Разом із тим, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Суд повинен установити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеній вигоді; розмір шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; чи дійсно є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність підстав для розірвання договору міни, оскільки відсутні, як докази наявності шкоди, завданої позивачу порушенням відповідачем договору, так і докази самого порушення відповідачем умов договору міни. Підстав для скасування ухвалених у справі судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова