Справа № 742/2973/15-ц Провадження № 22-ц/795/1227/2017 Головуючий у I інстанції Бездідько В. М. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.

за участі: представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції в Чернігівській області, ОСОБА_7 територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_7 управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про стягнення шкоди, завданої бездіяльністю державної виконавчої служби, -

У С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року, яким у задоволенні її позову відмовлено, та ухвалити нове рішення про повне задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є неправильним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом неповністю зясовані обставини справи.

Заявниця зазначає, що неправомірною бездіяльністю державного виконавця (непроведення жодних примусових дій протягом трьох років) з виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на належне їй нерухоме майно, яка визнана постановою начальника відділу ДВС Прилуцького МРУЮ від 18.06.2015, їй завдано матеріальної шкоди, оскільки банком постійно нараховувались відсотки та пеня за несвоєчасне повернення

відсотків і кредиту. Сума вказаних нарахувань становить 5531805,05 грн і, на думку заявниці, є матеріальною шкодою, завданою їй бездіяльністю державного виконавця, яка на підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» підлягає стягненню із держави в особі відділу ДВС Прилуцького МРУЮ. Заявниця вказує, що суд всупереч наведеним у позовній заяві розрахункам, послався на те, що матеріали справи не містять детального розрахунку матеріальної шкоди. Заявниця наголошує, що суд взагалі не спростував її вимог щодо стягнення моральної шкоди.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції в Чернігівській області, Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області просять відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції в Чернігівській області ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_7 територіальне управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_7 управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області ОСОБА_5, які просили відхилити апеляційну скаргу та залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, а також моральної шкоди за наявності порушеного цивільного права особи та причинного звязку між порушенням права й шкодою.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, зважаючи на наступне.

По справі встановлено, що 05.04.2012 постановою заступника відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого

напису № 2307, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про звернення стягнення на нежилі приміщення, що належать на праві власності ОСОБА_6, яка є боржником у даному виконавчому провадженні (а.с. 8).

15.06.2015 ОСОБА_6 звернулася зі скаргою на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Прилуцького МРУЮ ОСОБА_10 до начальника управління ДВС ОСОБА_7 управління юстиції у Чернігівській області, зазначаючи, що з часу відкриття виконавчого провадження державним виконавцем не здійснено жодної виконавчої дії (а.с. 4).

24.06.2015 в.о. начальника управління державної виконавчої служби ОСОБА_7 територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_11 надано відповідь ОСОБА_6, у якій розяснено останній, що вона як боржник по виконавчому провадженню має право на захист своїх прав у судовому порядку (а.с. 5).

18.06.2015 начальником відділу ДВС Прилуцького МРУЮ ОСОБА_10 в ході здійснення контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень проведено перевірку матеріалів виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису № 2307 від 21.06.2011, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про звернення стягнення на належне ОСОБА_6 нерухоме майно, за результатами якої винесено постанову. Згідно даної постанови в ході перевірки встановлено порушення вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в частині недотримання строків проведення виконавчих дій; виконавчі дії, проведені державним виконавцем, визнано такими, що частково не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 7).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Стаття 1 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні

справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 56 Конституції України та стаття 1174 ЦК України, на які ОСОБА_6 посилається як на правову підставу позовних вимог, передбачають право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

За ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать втрати, яких зазнала особа у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 є боржником у виконавчому провадженні, тобто зобовязаною стороною.

По справі встановлено, що з часу відкриття виконавчого провадження і до травня 2015 року жоден із учасників виконавчого провадження, у тому числі і боржник, не цікавилися станом виконавчого провадження. Частиною 2 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в суді.

Сам факт тривалого невиконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на належне ОСОБА_6 нерухоме майно та визнання дій державного виконавця, такими що не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», визнаний постановою начальника ВДВС Прилуцького МРУЮ від 18.06.2015, не може бути підставою для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за відсутності порушення цивільного права позивачки, як боржника у виконавчому провадженні, встановленого судовим рішенням.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 зважаючи на недоведеність порушення її прав.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд всупереч наведеним у позовній заяві розрахункам, послався на те, що матеріали справи не містять детального розрахунку матеріальної шкоди, а також на неспростування судом її вимог щодо стягнення моральної шкоди, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду, зважаючи на недоведеність ОСОБА_6 порушення її цивільних прав.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: