Справа №720/413/17-ц
Провадження: 2/720/359/17.
13 червня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А. за участю секретаря судового засідання Лупу О.Д.,
представник позивача Глуговстький А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС»
- про захист прав споживачів шляхом визнання договору недійсним, стягнення отриманого за договором та процентів,
Позивач звернувся з позовом в якому зазначив, що 27.10.2014 року уклав договір фінансового лізингу з Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» за №011109 з додатками №1,2,3 які є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п.п.1.1;1.3;3.3.1 Договору предметом лізингу є трактор МТЗ-82, який відповідач зобов'язався придбати та передати позивачу у користуванні на строк та на умовах, передбачених договором. Вартість предмета лізингу на час укладання договору відповідно до додатку №1 до Договору становила 198000 грн..
Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Так, за умовами вищезазначеного договору до отримання трактора позивачем має сплатити товариству не менше половини його вартості, зокрема, комісійну винагороду у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, аванс у розмірі не менше 50 % вартості предмета лізингу, відшкодування вартості предмета лізингу, сплатити відсоткову ставку за користування предметом лізингу та комісію за супроводження договору. Такі умови позивач вважає несправедливими, а обов'язок сплатити 50 % вартості трактора у вигляді авансу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня у відповідача.
Також позивач посилається на те що даний договір є несправедливим з підстав того, що порушуються принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору, є такими, що обмежують права споживача вважає його недійсним.
Позивач посилаючись на вимоги статті 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально, вважає що він є недійсним.
Крім того відповідач діяв в якості надавача фінансових послуг і не мав відповідної ліцензії яке би надавало йому право надавати таки фінансові послуги.
В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про день час та місце розгляду справи за місцем реєстрації в судове засідання не з'явився повторно та не повідомив суд про причину не явки.
У зв'язку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, справа підлягає розгляду в його відсутності із винесеним по справі заочного рішення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Наданими позивачем доказами судом встановлено, що договір фінансового лізингу №011109 укладений 27 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС».
Предметом договору лізингу відповідно до додатку №1 до Договору є трактор марки МТЗ - 82, загальною вартістю у 198000 грн..
Згідно пункту 4.1. Лізінгодавець передає предмет лізингу Лізінгоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання авансового платежу на свій поточний рахунок та комісії за передачу предмета лізингу, відповідно до умов п.1.7 тобто з моменту сплати нею на рахунок товариства авансового платежу в розмірі 50 % вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.
Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмета лізингу. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати «другий лізинговий платіж», який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізин лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до вимог ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК україни.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Положення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Відповідно до положень викладених в п 6 ст. 18 Закону, у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Визначення «несправедливі умови договору» закріплені в частині другій статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Таким чином, умови оскаржуваного договору є за своїм змістом несправедливі, і такі, які одночасно порушують принцип добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторі, завдають шкоду споживачам.
Несправедливим згідно ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є зокрема умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Відповідно до п.1.4 оскаржуваного договору лізінгодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
З Договору лізингу вбачається, що вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше, суперечить положенням статті 808 ЦК України.
Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
З постанови Верховного Суду України від 16.12.2015 року по цивільній справі №6-2766цс15 встановлено, відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №011109 укладений 27 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС», нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність положень договору фінансового лізингу №011109 укладений 27 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі. Положення оспорюваного договору порушують вимоги Закону України "Про фінансовий лізинг" та Закону України "Про захист прав споживачів" .
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Суд приймаючи до уваги, що відповідач тривалий період часу користується чужими коштами суд враховуючи правові позиції передбачені ст.536 ЦК України, вважає, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування коштами позивача.
В періоді з 27.10.2014 р. по 12.11.2014 р. 17 днів, розмір ставки 12.5%, сума 726,23 грн., Постанова НБУ від 15.07.2014р. №417;
В періоді з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. 85 днів, розмір ставки 14.%, сума 1732.69 грн., Постанова НБУ від 04.02.2015р. №81;
В періоді з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. 28 днів, розмір ставки 27.%, сума 2583.66 грн., Постанова НБУ від 27.08.2015р. №557;
В періоді з 25.09.2015 р. по 29.10.2015 р. 35 днів, розмір ставки 22.%, сума 2631.50 грн., Постанова НБУ від 24.09.2015р. №627;
В періоді з 30.10.2015 р. по 17.12.2015 р. 49 днів, розмір ставки 22.%, сума 3684.10 грн., Постанова НБУ від 29.10.2015р. №750;
В періоді з 18.12.2015 р. по 27.01.2016 р. 41 днів, розмір ставки 22.%, сума 3082.62 грн., Постанова НБУ від 17.12.2015р. №894;
В періоді з 28.01.2016 р. по 02.03.2016 р. 35 днів, розмір ставки 22.%, сума 2631.50 грн., Постанова НБУ від 28.01.2016р. №40;
В періоді з 03.03.2016 р. по 21.04.2016 р. 50 днів, розмір ставки 22.%, сума 3759.29 грн., Постанова НБУ від 03.03.2016р. №135;
В періоді з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. 35 днів, розмір ставки 19.%, сума 2272.66 грн., Постанова НБУ від 21.04.2016р. №278;
В періоді з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. 28 днів, розмір ставки 18.%, сума 1722.44 грн., Рішення НБУ від 26.05.2016р. №25-рш;
В періоді з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. 35 днів, розмір ставки 16.5%, сума 1973.63 грн., Рішення НБУ від 23.06.2016р. №88-рш;
В періоді з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. 49 днів, розмір ставки 15.5%, сума 2595.62 грн., Рішення НБУ від 28.07.2016р. №172-рш;
В періоді з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. 42 днів, розмір ставки 15.0%, сума 2153.05 грн., Рішення НБУ від 15.09.2016р. №277-рш;
В періоді з 28.10.2016 р. по 07.12.2016 р. 41 днів, розмір ставки 14.0%, сума 1961.66 грн., Рішення НБУ від 27.10.2016р. №372-рш;
В періоді з 08.12.2016 р. по 26.01.2017 р. 49 днів, розмір ставки 14.0%, сума 2344.43 грн., Рішення НБУ від 28.07.2016р. №172-рш;
В періоді з 27.01.2017 р. по 01.03.2017 р. 35 днів, розмір ставки 14.0%, сума 1674.59 грн., Рішення НБУ від 26.01.2017р. №49-рш;
В періоді з 02.03.2016 р. по 15.03.2017 р. 14 днів, розмір ставки 14.0%, сума 669.84 грн., Рішення НБУ від 02.03.2017р. №110-рш;
Відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
На підтвердження цих обставин суду був наданий договір про надання юридичних послуг від 02.03.2017 року укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Глуговстький А.П., квитанцію від 02.03.2017 року що є підтвердженням оплати витрат на правову допомогу в сумі 5500 гривень та розрахунок витрат на правову допомогу.
Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і він не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Зважаючи на участь у судовому засіданні по даній справі представника позивача Глуговстький А.П., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у вигляді оплати послуг представника що відповідає часу участі останнього в судовому засіданні відповідно до записів журналу судового засідання в сумі 5500 гривень.
На підставі ст.ст. 6, 203, 215, 216, 355, 509, 627, 628, 692, 806, 807 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 16, 18, 19 Закону України "Про фінансовий лізинг", ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", суд керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», -
Визнати не дійсним договір фінансового лізингу №011109 укладений 27 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС».
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» на користь ОСОБА_1 185153 грн. ( сто вісімдесять п'ять тисяч сто п'ятдесят три грн..).
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5500 грн. (п'ять тисяч п'ятсот грн..).
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» в дохід держави судові витрати в сумі 1850 грн.. (одна тисяча вісімсот пятдесят грн.).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Товариство з Обмеженою Відповідальністю «Лізінгова компанія АВТОФІНАНС» має право протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.