У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання нікчемним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 15 серпня 2012 року між сторонами укладений кредитний договір № 50005686. Перед укладенням договору відповідач йому повідомив, що сукупна вартість кредиту строком на 60 місяців на придбання автотранспортного засобу бажаної марки та моделі за умови сплати позивачем 25 % його вартості не перевищить 172 000 грн, тому він погодився укласти кредитний договір, за яким йому мав бути наданий кредит у розмірі 104 558 грн 18 коп. під 9,9 % річних на 60 місяців, у подальшому строк кредитування було продовжено до 84 місяців. Позивач посилався на те, що в період з 05 вересня 2012 року по 06 березня 2015 року відповідач надсилав рахунки-фактури суми в погашення кредиту та додаткового кредиту, які відповідали підготовленому та узгодженому сторонами графіку погашення кредиту та курсу долара США до гривні визначеному у спірному кредитному договорі 8,11 грн./дол. США, а з лютого 2014 року стали надходити рахунки-фактури з сумами, що систематично збільшувалися. Позивач вказував, що з метою дострокового повернення кредиту він звернувся до відповідача за наданням розрахунку заборгованості за кредитом та отримав розрахунок заборгованості станом на 03 березня 2015 року, згідно якого його заборгованість по сумі кредиту становила 203 273 грн 56 коп. Також значно зріс розмір процентів, що свідчить про те, що суми, які були розраховані відповідачем у графіках погашення кредиту, не відповідали фактично нарахованим, у зв'язку з умисним порушенням відповідачем законодавства про захист прав споживачів, що також виразилось у ненаданні у письмовій формі достовірної інформації про сукупну вартість кредиту і свідчить про нечесну підприємницьку практику відповідача, а у відповідності до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для недійсності правочину.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди керувалися тим, що договір споживчого кредиту укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач ознайомив позивача з орієнтовною сукупною вартістю кредиту, реальною процентною ставкою; у додатках до договору кредиту «Загальна умови кредитування» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Суди встановили, що графік погашення кредиту, як підписаний сторонами при укладенні кредитного договору, так і під час укладення додаткової угоди, містить орієнтовну сукупну вартість кредиту з врахуванням відсоткової ставки за кредитом.

Згідно пункту 1.3.1. загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, визначеного у кредитному договорі.

Доводи касаційноїскарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання нікчемним кредитного договору, відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік