Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3574/16-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 24 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в кінцевій редакції якого просив стягнути з відповідача 223322,20 грн. заборгованості за договорами про надання консультаційно-представницьких послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами 05.12.2011 року було укладено два договори про надання консультаційно-представницьких послуг (Договір-1, Договір -2). Предметом Договору-1 було здійснення консультаційного обслуговування та представництво від імені, і інтересах та за рахунок ОСОБА_2 в суді, а також перед іншими фізичними та юридичними особами з юридичних питань, пов'язаних з врегулювання спірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо належності нерухомого майна у вигляді 3/50 ід. частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 що становить собою магазин № 4. Предметом Договору -2 було здійснення консультаційного обслуговування та представництво від імені, і інтересах та за рахунок ОСОБА_2 в суді, а також перед іншими фізичними та юридичними особами з юридичних питань, пов'язаних з врегулювання спірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо належності нерухомого майна у вигляді 1/2 приміщення продовольчого магазину, що складає 1/4 частину одноповерхового будинку АДРЕСА_2, площею 111,6 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0509 га. Враховуючи те, що він належним чином виконав покладені на нього обов'язки з надання вказаних послуг, а відповідач не провів з ним розрахунок, просив стягнути вищевказану суму коштів з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги в своїй сукупності зводяться до того, що судом першої інстанції вказана справа була розглянута поверхнево з формальним підходом, судом не було належно досліджено та взято до уваги докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, неповно з'ясовано обставини справи, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення та є підставою для його скасування.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі виконання певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вказані послуги позивачем надано неякісно, непрофесійно та не в повній мірі, правового результату досягнуто не було, а також відсутній розрахунок за надані послуги.

Проте повністю погодитись з рішенням суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем- діяльність у сфері права.

5 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання консультаційно-представницьких послуг (Договір -1), предметом якого є консультаційне обслуговування Виконавцем (ОСОБА_1.) Замовника (ОСОБА_2.) з представленням його інтересів в суді, а також перед іншими фізичними та юридичними особами з юридичних питань, пов'язаних з врегулювання спірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо належності нерухомого майна у вигляді 3/50 ід. частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 що становить собою магазин № 4 (п.1.2 Договору-1, а.с.12-13).

Відповідно до п.4.1. Договору -1, вартість послуг в разі вирішення спору на користь замовника становить 5100 доларів США, що складає 17% від суми спору еквівалентної 30000 доларів США.

Пунктом 4.4. Договору -1 передбачено, що оплата Замовником послуг Виконавця здійснюється поетапно:

4.4.1.перший етап-грошова суму в розмірі, еквівалентному, на час оплати, 2100дол. США або в розмірі 7% від суми спору , зазначеної в п. 4.2. цього Договору протягом одного місяця з моменту підписання даного Договору;

4.4.2. другий етап -грошова сума в розмірі на час оплати, 10% від суми спору , еквівалентному 30 тис. дол. США, протягом двох місяців з моменту кінцевого виконання робіт (надання послуг).

Остаточний розрахунок проводиться після повного виконання робіт (п.4.5. Договору-1).

Сторонами визнано, що розрахунок за цим договором проведено на 2100дол. США, ця сума не є предметом спору.

Згідно з п. 7.5 вказаного договору, повне виконання з боку Замовника своїх зобов'язань по даному Договору передбачає настання однієї із нижченаведених подій:

7.5.1. настання реальної можливості повернення нерухомого майна у вигляді 3/50 частин нежитлової будівлі розташованої по АДРЕСА_1;

7.5.2. скасування судом вищої інстанції рішення Коростенського міськрайонного суду від 09 вересня 2011 року по цивільній справі № 2-1632/11 та набранням чинності іншим рішенням (ухвалою) суду про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання його права власності на нерухоме майно у розмірі 3/50 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1.

Строк дії Договору -1 починає свій перебіг 5 грудня 2011 року та закінчується 5 грудня 2012 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення , яке мало місце під час дії цього договору (п.7.2.,п.7.3.).

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заборгованості за Договором -1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не складав касаційну скаргу у справі №2-1632/11 на рішення Коростенського міськрайонного суду від 9 вересня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, а брав участь лише при повторному розгляді справи. Окрім того він невчасно надавав юридичні послуги клієнту внаслідок чого спірне майно було декілька разів перепродане ОСОБА_3, а тому ОСОБА_2 позбавлений права користування цим майном, що свідчить про те, що ОСОБА_1 надав неякісні послуги.

Зазначені висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, з матеріалів справи №2-1632/11 вбачається і це не заперечується сторонами, що касаційну скаргу на вказане рішення суду готував представник на той час ОСОБА_2 ОСОБА_5

Проте, до розгляду справи касаційним судом, а саме 5 січня 2012 року, ОСОБА_2 подано заяву з наведенням підстав незаконності судових рішень першої та апеляційної інстанції та проханням забезпечити позов. Вказана заява була підготовлена ОСОБА_1 і прийнята касаційним судом 23 січня 2012 року. Вказана заява містить посилання на неправильне застосування судами ст. 635 ЦК України, що стало, зокрема, підставою для скасування касаційним судом судових рішень. Сама ж касаційна скарга (підготовлена представником ОСОБА_5.) не містила зазначення обставин, з яких в подальшому були скасовані судові рішення.

Відтак, позивачем виконано умови Договору -1 (п.7.5.2.) щодо скасування судом вищої інстанції рішення Коростенського міськрайонного суду від 9 вересня 2011 року по цивільній справі №2-1632/11.

Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 25 липня 2013 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задоволено, усунено перешкоди в користуванні частиною приміщення площею 55м.кв. в приміщенні магазину АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_3 звільнити зайняте приміщення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що настала реальна можливість повернення нерухомого майна у вигляді 3/50 частин нежитлової будівлі розташованої по АДРЕСА_1, як це передбачено п. 7.5.1. Договору -1.

Оскільки сторонами визнано виконання Договору-1 в частині сплати авансу в сумі 2100дол.США, що становить 7% від суми спору (30тис. дол. США), то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова сума еквівалентна 3 тис. дол. США, що становить 10% від суми спору(пп.4.4.2. п.4.4.р.4 договору) та складає 80700грн.

Доводи відповідача про те, що строк дії Договору -1 закінчився 5 грудня 2012 року, а позивач звернувся до суду 15 липня 2016 року, тобто поза межами позовної давності, є безпідставними, оскільки це суперечить пункту 7.3 договору. Окрім того зобов'язальні відносини між сторонами тривали і після закінчення строку, зазначеного в договорі, оскільки рішення суду на виконання умов договору набрало законної сили лише 25 липня 2013 року.

5 грудня 2011 року між тими самими сторонами - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір (Договір-2) про надання консультаційно-представницьких послуг, предметом якого є здійснення консультаційного обслуговування та представництво від імені, в інтересах та за рахунок ОСОБА_2 в суді, а також перед іншими фізичними та юридичними особами з юридичних питань, пов'язаних з врегулювання спірних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо належності нерухомого майна у вигляді об'єкту нерухомості, що складає 1/4 частину одноповерхового будинку АДРЕСА_2, площею 238,3 кв.м., в тому числі підвал площею 111,6 кв.м., нежитлових приміщень площею 136,7 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0509 га. (а.с.21).

Відповідно до умов договору, вартість послуг в разі вирішення спору на користь замовника становить 10% від ринкової вартості вказаного нерухомого майна (п.4.2. Договору -2)

Відповідно до п. 4.4 вказаного Договору, момент повного виконання робіт (надання послуг) за цим договором є день набрання чинності рішенням суду за позовом ОСОБА_2 про поділ та визнання права власності на нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя та не увійшло до складу майна розділеного між цим подружжям.

Пунктом 4.5 Договору-2 визначено, що підтвердженням повного виконання робіт надання послуг за цим Договором є документ у вигляді рішення суду, що набрало чинності, про повне або часткове задоволення позову Замовника та передачу йому у власність нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2

Строк дії Договору -2 починає свій перебіг з 5 грудня 2011 року та закінчується 5 грудня 2014 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення , яке мало місце під час дії цього договору (п.7.2.,п.7.3.).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 вересня 2014 року у справі № 2-138/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна частково задоволено позов ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по ? частині нежитлового приміщення, розташованого в АДРЕСА_2, а також по 1/2 частині земельної ділянки, площею 0,0509га, розташованої в АДРЕСА_2, за кожним. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с.22-23).

Зазначеним рішенням встановлено, що ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2009 року затверджено мирову угоду про поділ спільного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , проте до складу майна, розподіленого між подружжям за умовами мирової угоди, не увійшло майно, придбане сторонами у зареєстрованому шлюбі - нежитлове приміщення, розташоване в АДРЕСА_2, а також земельна ділянка за цією ж адресою.

Оскільки спірне майно набуте сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, то визнано право за кожним із подружжя на 1/2 його частину.

У вказаній справі було проведено будівельно-технічну експертизу та запропоновано два варіанти поділу вказаного нерухомого майна, виходячи з рівності часток сторін.

Проте, рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 3 вересня 2014 року за № 365 відмовлено у погодженні запропонованих експертом варіантів поділу в натурі спірного майна, оскільки жоден з них не відповідає вимогам Державних будівельних норм України.

Відтак, в поділі спільного сумісного майна було відмовлено.

Із позовної заяви ОСОБА_2 у цій справі (№2-238/12) від 26.01.2012 року про поділ та визнання права власності на нерухоме майно, яке є спільною власністю подружжя та не увійшло до складу майна, розділеного між подружжям, вбачається, що позивач, посилаючись на те, що за умовами мирової угоди його колишній дружині перейшло значно більше майна, ніж йому, просив виділити йому об'єкт нерухомості, що складає 1/4 частину одноповерхового будинку АДРЕСА_2, площею 238,3 кв.м., в тому числі підвал площею 111,6 кв.м., нежитлові приміщення площею 136,7 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки, площею 0, 02545 га (загальна площа земельної ділянки 0,0509 га.), на якій розташований об'єкт нерухомості, що складає ? частину одноповерхового будинку за вказаною адресою та визнати за ним право власності на вказаний об'єкт, а ОСОБА_4 виділити 1/2 частину земельної ділянки, площею 0, 02545 га (загальна площа земельної ділянки 0,0509 га.) за адресою: АДРЕСА_2

Відтак, із предмету договору про надання консультаційно-представницьких послуг від 05.12.2011 року (Договір-2) та позовної заяви ОСОБА_2, підготовленої ОСОБА_1, вбачається, що спір полягав щодо належності ОСОБА_2 усієї 1/4 частини одноповерхового будинку АДРЕСА_2, площею 238,3 кв.м., в тому числі підвалу площею 111,6 кв.м., нежитлових приміщень площею 136,7 кв.м., а не 1/2 його частини, про що зазначає позивач у своїй позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Призначення судово-будівельної експертизи у цій справі щодо поділу нерухомості, виходячи з рівності часток сторін та рішення виконкому від 03.09.2014 року №365, про що зазначено вище, свідчить про те, що спір вирішувався саме щодо поділу майна в натурі, на що й сподівався позивач.

Проте, судом було відмовлено у виділенні спірного нерухомого майна позивачу (у цілій його частині) та у поділі його в натурі між подружжям.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що у теперішній час продовжуються судові спори щодо поділу майна по АДРЕСА_2 оскільки поділити його в натурі неможливо.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не виконав умови Договору -2 та погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Висновки суду першої інстанції про відсутність розрахунків за надані послуги є безпідставними, оскільки сторонами визначено порядок розрахунків у відсотковому відношенні до ціни позову.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором про надання консультаційно-представницьких послуг від 05.12.2011 року (Договір -1) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 88 420,30грн.

В решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором про надання консультаційно-представницьких послуг від 05.12.2011 року (Договір -1) та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 88 420,30грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді