ухвала

іменем україни

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_6, яка діє у свої інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_10, звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказала, що вона разом із своєю донькою були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 як члени сім`ї наймача, яким значився її батько ОСОБА_7

Крім того, у квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_8 - її мати, ОСОБА_9 - її сестра.

Оскільки відповідачі чинили їй перешкоди у користуванні квартирою, не пускали до квартири, не давали ключі від вхідних дверей, то в липні 2011 року вона звернулась до суду з позовом про вселення, усунення перешкод у користуванні житлом та укладення окремого договору найму.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 22 травня 2015 року відновлено її право та право її доньки на користування квартирою. Однак під час розгляду справи в судах відповідачі спірну квартиру приватизували та отримали свідоцтво про право власності на житло.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 № НОМЕР_1, видане від 21 січня 2015 року.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визнання свідоцтва про право власності недійсним задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, серія та номер НОМЕР_1, видане 21 січня 2015 року відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 по 81 грн 20 коп. судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, виходив з того, що за позивачем та її неповнолітньою донькою збереглося право на житло у спірній квартирі, а тому приватизація цього житла могла відбутися лише за її письмовою згодою, але спірна квартира була приватизована відповідачами без участі позивача та її доньки, чим грубо порушені права останніх на приватизацію житла.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло від 21 січня 2015 року було посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рівних частках.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 26 серпня 2014 року відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 9, третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та укладення окремого договору найму, зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири, задоволено, визнано ОСОБА_6 з неповнолітньою дитиною ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Житомирської області та направлено справу на новий апеляційний розгляд.

22 травня 2015 року рішенням Апеляційного суду Житомирської ухвалено вселити ОСОБА_6 та її неповнолітню доньку ОСОБА_10 в квартиру АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надати ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей даної квартири та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання ОСОБА_6 та її доньки такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, за безпідставністю.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 травня 2015 року квартира АДРЕСА_1 передана у власність у рівних частках ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації спірної квартири) якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не взяв до уваги, що оскаржуване свідоцтво видане на підставі рішення відповідного органу приватизації, про визнання незаконним та скасування якого вимог не заявлено, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову, на що апеляційний суд також уваги не звернув.

Таким чином, оскільки суди не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік