АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2784/17 Справа № 0438/3280/2012 Головуючий у 1 й інстанції - Щербина Н. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної компенсації частки у майні, яку неможливо виділити та якою неможливо користуватися,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року, з урахуванням уточнень, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної компенсації частки у майні, яку неможливо виділити та якою неможливо користуватися та про стягнення недоотриманого прибутку.

24 січня 2017 року позивач після проведення судового засідання подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на майно відповідача, а саме: земельну ділянку площею 5,4423 га розташовану на АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 1/6 частину будівлі корівника № 71а по вул. Щорса в с. Павлівка Солонянського району Дніпропетровської області; трактор колісний МТЗ-80; напівпричіп 1 ПТС-10; 1/2 частину комбайну «CLAAS LEXION 480», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилається на те, що вказані об'єкти належать відповідачу на праві власності, вартість такого майна є значно меншою ніж ціна заявленого позову, а тому принцип співмірності не порушений. Вважає, що в разі накладення арешту на таке майно, відповідач буде позбавлений здійснити його відчуження та не зможе здати його в заставу, для того щоб унеможливити в майбутньому виконання рішення суду.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що у заяві про забезпечення позову відсутнє обґрунтування як в частині підстав для забезпечення позову, так і в частині необхідності їх застосування, а також відсутні посилання та докази стосовно того, що відповідач вчиняє будь-які дії, які могли б свідчити про відчуження належного йому майна або про передачу його в заставу.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно послався на те, що справа розглядається протягом 4 років, однак на день розгляду заяви про забезпечення позову відповідач є власником належного йому майна та не вчинив будь-яких дій щодо відчуження належного йому майна, щодо передачі його в оренду, заставу, тощо.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову, оскільки відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала відповідає нормам процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.312 ЦПК України підстави для скасування або її зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова