Справа №483/816/16-ц 24.05.2017 24.05.2017
Провадження № 22ц/784/1166/17 Суддя першої інстанції Казанлі Л.І.
Справа№483/816/16-ц
Категорія 44 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона є власницею домоволодіння за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Покровка, вул. Ковалівська, 8. З 2012 року її брат відповідач ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_5 почали періодично проживати в її будинку. В останній час перешкоджають їй користуватися своїм будинком: вони не відчиняють двері, провокують сварки та не допускають її до власного будинку. Відповідачі повністю ігнорують її вимоги виїхати з будинку, що фактично позбавляє її можливості користування власним майном.

Посилаючись на викладене позивачка просила виселити відповідачів із її домоволодіння без надання їм іншого житлового приміщення.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року позов задоволено. Виселено відповідачів з житлового будинку, що розташований вул. Ковалівська, 8 с. Покровка Очаківського району Миколаївської області. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі просили скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 7 травня 2002 року, позивачка ОСОБА_2 є власницею домоволодіння, що складається з двох житлових будинків, літньої кухні та інших господарських будівель, розташованого по вул. Ковалівській, 8 в с. Покровка Очаківського району Миколаївської області (а.с. 6, 9-13).

Крім цього ОСОБА_2 належать дві земельні ділянки, площею 0,2500 га та 0,3031 га за цією ж адресою з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державними актами та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 11787228, 11786685 від 28 жовтня 2015р. (а. с. 6, 7, 14, 15).

Районний суд постановляючи рішення про виселення, відповідачів, виходив з того, що останні не є власниками спірного будинку та своїм проживанням у вказаному домоволодінні, порушують права позивачки на користування належною їй власністю.

З вказаним висновком суду неможна погодитись, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення , яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що на обґрунтування своїх вимог про виселення відповідачів, вона посилається на те, що відповідачі з 2012 року самовільно, без належних на те правових підстав поселилися у належному їй будинку по вул. Ковалівській, 8 в с. Покровка, Березанського району Миколаївської області та проживають там періодично. Посилаючись на порушення своїх прав, як власника, позивачка просила виселити відповідачів із займаного ними житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Так, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до наведених норм власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає користуванню ним, в тому числі і шляхом виселення.

Враховуючи характер обєкту права власності, який є житловим будинком, та обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права, а саме виселення із житлового будинку, спірні правовідносини регулюються не лише нормами щодо захисту права власності, а також спеціальними нормами, якими є норми Житлового Кодексу України.

Положеннями ч. 3 ст. 116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В той же час, з пояснень сторін в судовому засіданні слідує, що спірний будинок належав на праві власності матері сторін ОСОБА_7, таке підтверджується даними погосподарської книги (а.с. 174-177). ОСОБА_7 померла в 2011 році.

Позивачка в судовому засіданні також пояснила, що її брат, відповідач у справі ОСОБА_4 з 2010 року постійно проживає в спірному будинку, а його дружина відповідачка у справі ОСОБА_5 вселилась пізніше. Ні мати- Андреєва Г.П. ні вона сама спочатку не заперечували проти його вселення та проживання. В звязку з тим, що в подальшому між ними стали виникати сварки, позивачка вимагала їх виселення. Про те, що позивачка не заперечувала щодо вселення та проживання відповідача, вона також зазначала і в позовній заяві.

З пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 вселився в спірний будинок за життя матері, з її дозволу, та вів з нею спільне господарство.

Покази вказаних свідків, як докази, відповідають вимогам ст. 58, 59 ЦПК України та є належними та допустимими у даній справі, в звязку з чим суд безпідставно дійшов зворотного висновку та не прийняв їх до уваги.

При вказаних обставин, відсутні підстави вважати, вселення відповідачів до спірного будинку самовільним.

Проте, районний суд не звернув уваги на вказані обставини, не встановив дійсних правовідносин, які виникли між сторонами. Також суд не дав оцінку правовим підставам виселення відповідачів із спірного будинку, на які посилалась позивачка, а обмежився лише нормами ЦК України, які захищають право власності, що не є достатнім для вирішення даного спору, оскільки права власника не є абсолютними та можуть мати обмеження у випадках встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини на які вона посилається.

Враховуючи, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження самовільного вселення відповідачів в спірний будинок, правові підстави для задоволення позовних вимог, з підстав вказаних позивачем, - відсутні.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення районного суду, на підставі положень п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді Т.З. Бондаренко

ОСОБА_10

ОСОБА_11