АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5462/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2779/17Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.

Суддів: Карпушина Г.Л., Лобова О.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Друга кременчуцька державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати право власності на 19/90 будинку, який знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Єгорова,18, в порядку спадкування за правом представлення за ним після померлого 06.08.2012 року ОСОБА_4

В подальшому позивач подав заяву про зміну предмету позову та зміну відповідача.

Остаточно просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 23.07.2013 № 1-767, видане Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 після померлого 06 серпня 2012 року ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є рідним племінником ОСОБА_4, який в свою чергу був рідним братом його померлого батька ОСОБА_5

Також зазначив, що 06.06.2012 року помер його дядько ОСОБА_4 після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді будинку за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Єгорова,18.

В подальшому позивач, як спадкоємець за правом представлення 12.10.2012 року звернувся до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори за заявою про прийняття спадщини.

21.10.2016 року позивач звернувся до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого дядька, але йому було відмовлено у звязку з тим, що 23.07.2013 року Другою державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 на підстав рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.03.2013 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі третьої особи Другої державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним задоволено.

Визнано свідоцтво про право на спадщину від 23.07.2013 року № 1-767, видано Другою державною нотаріальною конторою на ім'я громадянки ОСОБА_2 після померлого 06.08.2012 року ОСОБА_4 недійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 посилаючись на невірне застосування норм процесуального та матеріального права, просила рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені, до суду не з`явилися.

Позивач та її представник подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача надіслала заяву про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності неможливості з`явитися не надала.

Відповідно до ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки доказів поважності неявки в судове засідання представником відповідача до суду не надано, відсутні підстави для задоволення заяви про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 06.08.2012 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області серія 220892 від 07.08.2012 року, актовий запис № 216( т.1 а.с.49 на звороті).

Також встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 19/90 часток домоволодіння за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Єгорова,18.

Із справи вбачається, що до Другої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_2

21.12.2012 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав недоведеності факту проживання однією сім'єю з померлим.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.03.2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 1979 року по день смерті останнього( т.1а.с.73).

Після чого, ОСОБА_2 повторно звернулась до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори і 23.07.2013 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4М.( т.1 а.с.100).

Згідно постанови державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 21.10.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 так, як племінники могли б спадкувати в порядку п'ятої черги, як би не було спадкоємців четвертої черги.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що позивач у відповідності до норм цивільного законодавства має право на спадкування за законом за правом представлення після померлого батька, а отже відноситься до спадкоємців другої черги, а відповідач відноситься до спадкоємців четвертої черги. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видане 23.07.2013 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_4, без дотримання належного встановлення кола спадкоємців, що призвело до порушенням визначення черговості спадкоємців.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З огляду на ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Також, положеннями Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Інструкції, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Зокрема, п. 1.2 главою 10 Порядку передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Пунктами 2.1. та 2.2 глави 10 вказаного Порядку визначено заведення спадкової справи, а саме, те, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Разом з тим, згідно п. 2.4. у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Також вказаним Порядком передбачені дії нотаріуса, які він вчиняє для видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, відповідно до п.4.1. глави 10 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва, а згідно п.4.2. доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Згідно п. 4.6. спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття.

Нормами Цивільного кодексу України визначена черговість спадкування за законом та встановлено п'ять черг спадкоємців. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, а також у п'яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї (ст. ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках встановлених ст. 1266 Цивільного кодексу України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 Цивільного кодексу України, є вичерпним.

Згідно ч. 3 ст. 1266 Цивільного кодексу України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Положеннями п. 27 Постановою пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Із справи вбачаться, що сторони у встановлений законом строк звернулись до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

Крім того, позивачем при подачі такої заяви було зазначено, що документи, які необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину, ним будуть подані додатково.

В свою чергу відповідач для прийняття спадщини надала рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.02.2013 року, яким встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_4 у період з 1979 року по 06.08.2012 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3, батьком останнього є ОСОБА_5М.( т.1 а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 20.02.1998 року( т.1а.с11).

Таким чином, встановлено, що позивач у відповідності до норм цивільного законодавства має право на спадкування за законом за правом представлення, а отже відноситься до спадкоємців другої черги, а відповідач відноситься до спадкоємців четвертої черги.

Крім того судом встановлено, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, разом з тим проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

При цьому як вбачається з матеріалів спадкової справи, нотаріусом не витребувано від всіх спадкоємців, які звернулись для отримання спадщини, зокрема від позивача, документів, які б підтверджували факт родинних відносин між спадкодавцем, що могли б вплинути на встановлення черговості спадкоємців.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов вірного до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане 23.07.2013 року державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_4 без дотримання належного встановлення кола спадкоємців, що призвело до порушенням визначення черговості спадкоємців.

Доводи апеляційної скарги про невірно обраний позивачем спосіб захисту свого права не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Із справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 23.07.2013 року ОСОБА_7 було порушено право позивача на спадкування за законом за правом представлення в порядку черговості.

У звязку з цим, він звернувся до суду про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності не відповідають матеріалам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк. У межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

При цьому відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із справи вбачається, що 21.10.2016 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 06.08.2012 року ОСОБА_4

Таким чином строк позовної давності почався з 21.10.2016 року. Позивач звернуся до суду 14.11.2016 року. Тобто в межах строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374 ч.1п.1, 375,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль