АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3236/14-ц 22-ц/774/1045/К/17
Справа № 214/3236/14 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1045/К/17 ОСОБА_1
Категорія 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 "ПриватБанк" ( надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 07.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений Кредитний договір №DNН4КР78540403, згідно якого ОСОБА_2П надано в кредит кошти у розмірі 2598,70 грн. зі сплатою 2,09% на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості, строком до 07.10.2008 року. Відповідач своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 17.03.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 28934,22грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати в розмірі 289 грн. 34 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про пропуск позивачем строку позовної давності не врахувавши положення п.5.5. Умов, яким передбачено термін позовної давності 5 років, не врахував оплату заборгованості відповідачем у січні 2014 року, що свідчить про перевивання строку позовної давності. А також судом не враховано право позивача на стягнення сум заборгованості навіть після ухвалення судового рішення.

В заперечення на апеляційну скаргу відповідач. просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк»підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, 07.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладений Кредитний договір №DNН4КР78540403. За умовами якого ОСОБА_2П отримала в кредит кошти у розмірі 2598,70 грн. зі сплатою 2,09% на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості, строком до 07.10.2008 року ( а.с.5).

Відповідач своїх обовязків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 17.03.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 28934,22грн.( а.с.4).

Судовим наказом №2н-7428/09 від 20 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8555,33 грн. ( а.с.3).

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2014 року позов задоволено ( а.с.30).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21 жовтня 2016 року заочне рішення від 08 вересня 2014 року скасоване. ( а.с.30).

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск кредитором строку позовної давності для звернення із вимогою про стягнення заборгованості до боржника.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-20цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за договором в цілому ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

З матеріалів справи видно, що представник відповідача заявляла вимогу про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності в суді першої інстанції (а.с. 71,72).

З позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся згідно штампу вхідної кореспонденції суду 08 квітня 2014 року (а.с. 1).

Виходячи з розрахунку заборгованості наданого позивачем в межах строку позовної давності підлягають стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за відсоткам за користування кредитними коштами за три роки у розмірі 4334,79 грн., виходячи з розрахунку суми боргу за кредитом 2006,85 грн. з урахуванням відсоткової ставки за користування кредитом 72% на рік, та пені за рік у розмірі 1114,62 грн., що разом становить 5449,41 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи у сукупності наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято із порушенням вимог законодавства, тому підлягає скасуванню відповідно до п.п.1,3. ч.1 ст.309ЦПК України, з ухваленям нового рішеня про чаткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNН4КР78540403 від 07 жовтня 2006 року у розмірі 5449,41 грн., яка складається із заборгованості за відсотками за три роки у розмірі 4334,79 грн. та пені за рік у сумі 1114,62 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: