Справа №2-2064/2007 25.05.2017 25.05.2017 25.05.2017
Провадження №22-ц/784/1234/17
Справа № 2-2064/2007 Суддя першої інстанції Димитров В.І.
Провадження № 22-ц/784/1234/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

представника особи, яка не приймала участь у розгляді справи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2007 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

6 лютого 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, де просила визнати договір купівлі-продажу, укладений між сторонами 4 січня 2007 року, за яким вона придбала у власність 14/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, дійсним та визнати право власності на цю частку.

Зазначений договір був укладений в письмовій формі. Всі умови договору сторонами були виконані. Між тим, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Посилаючись на зазначені обставини, та, як на правову підставу свого позову на ч. 2 ст. 220 ЦК України, ОСОБА_2 просила визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на 14/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який не приймав участь у розгляді справи, між тим, є співвласником зазначеного володіння, вважаючи, що його права на першочергове придбання частки домоволодіння порушені, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сторони дійшли згоди з усіх суттєвих умов договору, претензій щодо предмету договору не мають, а тому на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України договір можна визнати дійсним.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 14/100 часток у домоволодінні АДРЕСА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2006 року (а.с. 6,7).

Між тим, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 7 вересня 2006 року скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, відмовлено.

З матеріалів інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння вбачається, що станом на 19 грудня 2005 року, співвласниками домоволодіння є: ОСОБА_7 - 5/100 часток; ОСОБА_8 - на 5/100 часток; ОСОБА_9 - на 5/100 часток; ОСОБА_6 - на 7/100 часток; ОСОБА_10 - на 12/100 часток; ОСОБА_5 - на 66/100 часток.

Сторони в судове засідання суду першої інстанції не з'явилися, скориставшись своїми правами, написали заяви на адресу суду про слухання справи за їх відсутністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які

за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно зі ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Як встановлено, позивачкою не надано будь - яких доказів на підтвердження її позовних вимог щодо укладення сторонами в простій письмовій формі договору купівлі-продажу від 4 січня 2007 року на відчуження зазначеної частки нерухомого майна, зокрема, договору укладеного в простій письмовій формі.

За такого, районний суд за відсутністю в матеріалах справи такого договору дійшов безпідставного висновку про доведеність самого факту укладення між сторонами договору купівлі-продажу частки нерухомого майна та, як наслідок, визнання права власності на предмет договору за покупцем.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді справи не врахував, що зазначене домоволодіння має інших співвласників та не з'ясував чи порушуються їх права та законні інтереси внаслідок задоволення позовних вимог щодо переходу права власності на частку цього домоволодіння.

Як зазначив в апеляційній скарзі ОСОБА_5, він має намір скористатися своїм право на підставі ст. 362 ЦК України на переважне право перед іншими учасниками на купівлю вказаної частки у домоволодінні АДРЕСА_1. Між тим, ОСОБА_5, як співвласник зазначеного домоволодіння, до участі у справі позивачкою у позові не притягувався та районний суд не роз'яснював позивачці про можливість виконання такої процесуальної дії під час розгляду справи за її клопотанням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 4 січня 2007 року між нею та ОСОБА_3, за яким їй передано право власності

на 14/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1, та визнанні права власності на цю частку нерухомого майна, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

Л. М. Прокопчук