ухвала

іменем україни

30 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Червинської М.Є., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Кадєтової О.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі - ВАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 49.36/35/07-С, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США з розрахунку 13,6 % річних за користування кредитом на строк з 13 вересня 2007 року по 12 вересня 2022 року.

На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту від 13 вересня 2007 року № 49.36/35/07-С іпотекодавці ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за відповідним договором від 13 вересня 2007 року № 49.12/35/І405/07 передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0757 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53,3 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ВАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ВАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях.

Позичальник умови договору належним чином не виконав, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору.

Посилаючись на те, що зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за ОСОБА_6 утворилася заборгованість у сумі 395 246 грн 30 коп., з яких: тіло кредиту - 331 157 грн 23 коп.; відсотки - 64 089 грн 07 коп., позивач просив суд в рахунок погашення боргу за кредитом, звернути стягнення на вищевказане іпотечне майно шляхом визнання на нього права власності.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 рокуПублічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором № 49.36/35/07-С від 13.09.2007 року в розмірі 395 246 грн 30 коп., перед ПАТ «Дельта Банк» звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями площею 53,3 кв. м, земельну ділянку площею 0,0757 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 загальною вартістю 308 208 грн 00 коп., шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність.

Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 53, 3 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0757 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною вартістю 308 208 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 судові витрати по справі у вигляді 4 019 грн 40 коп. судового збору. Стягнуто з кожного на користь позивача по 1 339 грн 80 коп.

Вирішено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

У касаційній скарзіОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, яка передбачена ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, про що неодноразово повідомлявся шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 13 вересня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 49.36/35/07-С відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти в сумі 25 000 дол. США зі сплатою 13,6 % річних за користування кредитом, строком до 12 вересня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_6 і майновими поручителями ОСОБА_7 та ОСОБА_8, 13 вересня 2007 року укладено іпотечний договір № 49.12/І405/07 відповідно до якого у разі порушення позичальником умов кредитного договору банк вправі звернути стягнення на предмет іпотеки з метою задоволенні вимог за кредитним договором.

Предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,0757 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та житловий будинок АДРЕСА_1.

26 червня 2013 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з вказаного кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_6 за вказаним вище кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» становить 395 246 грн. 30 коп., що складається із тіла кредиту в сумі 331 157 грн 23 коп. та відсотків в сумі 64 089 грн 07 коп.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У п. 12.3.1 іпотечного договору передбачено, що даний пункт є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя і визнається сторонами та діючим законодавством як договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає право іпотекодержателю в порядку позасудового регулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кадєтова А.В. Маляренко О.В. Ступак