№2/760/1743/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного економіко-технологічного університету транспорту про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Позивач звернувся до суду з позовом до Державного економіко-технологічного університету транспорту та просив стягнути з Відповідача 8730 гривень.

Позивач посилається на те, що 01.10.2014 року між Сторонами було укладено Договір про навчання (поновлення і переведення) № 22-ТТ, відповідно до якого Відповідач зобов'язувався здійснити навчання ОСОБА_1 за заочною формою, освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» за спеціальністю «Транспортні технології (залізничний транспорт) протягом трьох років.

Позивач зазначив, що загальна вартість навчання згідно з п.2.2 Договору була погоджена сторонами на рівні 21170,00 грн. При цьому, вартість навчання за перший курс згідно з п.2.3 Договору складає 6 570,00 грн.

Натомість, як зазначає Позивач, за навчання ним було сплачено:

- за 2014-2015 навчальний рік - 7 300,00 грн, замість 6570 грн;

- за 2015-2016 навчальний рік - 8 000,00 грн.

Позивач вказав, що він навчався тільки перший рік, оскільки з другого курсу був вимушений здійснювати догляд за своєю хворою бабусею на тимчасово окупованій території України, внаслідок чого був відрахований з Державного економіко-технологічного університету транспорту у зв'язку з невиконанням навчального плану.

Тому Позивач вважає, що Відповідач повинен повернути йому сплачені ним кошти за другий навчальний рік у розмірі 8 000,00 грн., оскільки послуги з навчання йому не надавались, а також переплачену ним суму за перший навчальний рік у розмірі 730 грн.

Представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що згідно з п.4.1.5 Договору у разі дострокового припинення його дії у зв'язку з ненаданням Студенту освітньої послуги Університет зобов'язаний повернути частину коштів, що були внесені Студентом як попередня плата за надання освітньої послуги.

Представник Відповідача заперечував проти позовних вимог, звертаючи увагу на те, що Університет належним чином виконував свої зобов'язання, надавав освітні послуги згідно з умовами договору та чинного законодавства, проте з другого року навчання ОСОБА_1 перестав відвідувати лекції, семінарські заняття, не надавав письмові роботи тощо. У зв'язку з цим наказом від 24.06.2014 №249 ос/с він був відрахований за невиконання навчального плану. Відтак, на думку Відповідача, Університет повністю виконував свої зобов'язання за договором навчання, надавав Позивачу необхідний перелік освітніх послуг, і відмова Позивача від їх отримання не може бути підставою для повернення сплачених за надані послуги коштів.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи Сторін, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2014 року між Сторонами було укладено Договір про навчання (поновлення і переведення) № 22-ТТ, відповідно до якого Державний економіко- технологічний університет транспорту зобов'язався за рахунок коштів ОСОБА_1 здійснити його (надати освітню послугу), а саме:

-форма навчання - заочна;

-освітньо-кваліфікаційний рівень - бакалавр;

-напрям підготовки (спеціальність) - «Транспортні технології (залізничний транспорт)»;

-факультет - «Управління залізничним транспортом»;

-початок навчання - 01.10.2014;

-термін навчання - 3 роки.

Згідно з Розділом 2 Договору загальна вартість освітньої послуги встановлюється на весь термін надання освітньої послуги і не може змінюватись. Вартість освітньої послуги за перший курс становить 6570 гривень.

Таким чином, за умовами договору, незмінною є лише загальна вартість послуги на весь термін навчання, в той час як заборони на зміну вартості навчання на першому році навчання договір не містить.

Так протягом першого року навчання в Університеті Позивачем було добровільно сплачено 7300 гривень, а протягом другого року навчання, також добровільно, не зважаючи на фактичне неотримання Позивачем освітніх послуг, ним було сплачено за навчання 8000 гривень. (а.с. 5)

Зазначені суми не перевищують загальної вартості навчання згідно з договором №22-ТТ від 01.10.2014, а тому суд не має підстав вважати їх завищеними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах зобов'язані виконувати вимоги освітньої (наукової) програми.

Безспірно встановлено, що протягом 2015-2016 навчального року Позивач не з'являвся на сесії, не був присутнім на лекційних та семінарських заняттях, не виконував інші роботи, обумовлені навчальним планом, у зв'язку з чим наказом №249-ос/с від 24 червня 2016 року його було відраховано з Університету з 30 червня 2016 року. (а.с. 4)

Поважність причин неотримання Позивачем освітніх послуг згідно з укладеним договором №22-ТТ від 01.10.2014 жодним чином не підтверджується, в той час як належна організація навчального процесу Відповідачем обгрунтована належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до п.6.2.6 Договору № 22-ТТ від 01.10.2014 року, у разі систематичних прогулів Студентом занять, дія Договору достроково припиняється.

Згідно з п.6.5 Договору, у разі припинення дії Договору з мотивів, викладених у п.6.2.6 Договору, кошти, що були внесені Студентом як попередня оплата за надання освітньої послуги, не повертаються. Таким чином, підстави для повернення Позивачу сплачених ним в якості попередньої плати коштів за навчання за 2015/2016 навчальний рік, відсутні.

Пункт 4.1.5 Договору, на який посилається Позивач, визначає випадки повернення сплачених за навчання коштів у випадку ненадання студенту освітніх послуг, тобто у випадку невиконання саме Університетом своїх зобов'язань за договором. Враховуючи, що судом не встановлено порушення Університетом своїх зобов'язань, підстав для застосування до вирішення спору вказаного пункту Договору не вбачається.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 113, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: