Справа № 477/890/17
Провадження № 2/477/666/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року

Жовтневий районний суд Миколаїв якої області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника третьої особи ТОВ «Діонісій VN» - ОСОБА_3,

розглянувши в м.Миколаєві в залі судового засідання Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договори оренди земельних ділянок площею 5,47 га кожна, що розташовані на території Зеленогайської сільської ради Вітовського (Жовтневого) району Миколаївської області, право власності позивача на які підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №040971 від 21 березня 2005 року та серії МК № 003733 від 25.06.2004 року, що укладені між нею та ФОП ОСОБА_5 12.02.2009 року.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що уклала із ФОП ОСОБА_5 вищевказані договори оренди, належних їй земельних ділянок, натомість 16 лютого 2011 року орендар ФОП ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність, але до цього часу 10.12.2010 року останній уклав договір із ТОВ «Діонісій VN» договір відступлення прав оренди, який із нею погоджено не було та її згоди щодо цього не отримано, земельними ділянками безпідставно користуються інші особи, через що просить розірвати вказані договори оренди, укладені із ФОП ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки підтримала та пояснила про вище викладене. Послалась на те, що не відбувається безпосереднього використання відповідачем спірних земельних ділянок, що є порушенням ЗУ «Про оренду землі». Представник позивача не заперечувала отримання її довірителькою орендної плати, але посилалася на відсутність доказів у відповідача про оплату цих сум саме відповідачем.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення цих позовних вимог заперечувала. Вказує, що умови договору щодо виплати орендної плати виконувались в повному обсязі, яка сплачувалась безпосередньо ОСОБА_2 Земельна ділянка використовується за призначенням, обовязкові платежі в бюджет держави сплачено. Більш того, 14 грудня 2016 року договір відступлення прав оренди земельної ділянки було розірвано та земельна ділянка повернута в оренду ОСОБА_2 як фізичної особи, таким чином підстави розірвання договору, на які посилається позивач відсутні.

Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

За рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 грудня 2016 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до того ж відповідача про визнання припиненим договору оренди спірних земельних ділянок. Підстави заявлених вимог були аналогічні даному позову (а.с. 50-52).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені даним рішенням не потребують нового доказування.

Так, судом було встановлено, що згідно договорів оренди земельних ділянок № 213 від 12.02.2009 року позивач передала в оренду ФОП «ОСОБА_2Є.» дві належні їй земельні ділянки обидві площею 5,47 га.

10 грудня 2010 року між ФОП «ОСОБА_2Є.» та ТОВ «Діонісій VN» укладено договір поступки прав оренди земельної ділянки, згідно якого ТОФ «ОСОБА_2Є.» уступив, а ТОВ «Діонісій VN» прийняло на себе права та обовязки орендаря земельних ділянок за договорами оренди, укладеними, в тому числі із ОСОБА_4 Вказаний договір зареєстровано у МРФ ДП «Центр ДЗК» 27 грудня 2010 року за № 99.

16 лютого 2011 року ФОП «ОСОБА_2Є.» припинив свою діяльність, про що внесено відповідні дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 04 грудня 2013 року по справі № 6-125цс13, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

За вище наведеного, правовідносини позивача із ОСОБА_2 за вказаними договорами тривають як з фізичною особою, про що також свідчить заявлений позов ОСОБА_6 до відповідача саме як до фізичної особи.

За правовими позиціями, викладеними у постанові Пленуму ВСУ від 12.02.2014 року у справі № 6-166 цс 13, орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (стаття 25 Закону № 161-XIV), а орендодавець, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 161-XIV, має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди та своєчасного внесення орендної плати.

Залучення третіх осіб до обробітку землі та оплати орендної плати орендодавцю з припиненням орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки виходить за межі діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем.

За змістом частини першої статті 32 Закону № 161-XIV договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Втім, відповідно до наданої представником відповідача та третьої особи копії договору від 14.12.2016 року про розірвання договору поступки прав оренди земельної ділянки від 10 грудня 2010 року № 213, вказаний договір (договір поступки) було розірвано та земельні ділянки за даними акту приймання-передачі були повернуті в користування ОСОБА_2

Тобто обставини, з якими позивач повязувала настання підстав для розірвання договору оренди земельних ділянок на даний час відпали.

Відповідно до приписів ст. 15 ЦПК та ст. 55 Коснтитуції України, захисту судом підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, та таке порушення має існувати на час вирішення спору.

Інших підстав для розірвання вищевказаних договорів оренди, окрім як не здійснення безпосередньо відповідачем господарської діяльності, позивачкою не наведено та не висувалось. Факти, що підлягали встановленню досліджені в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України).

За вище наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення висунутих ОСОБА_4 позовних вимог та розірвання вказаних вище договорів оренди земельних ділянок .

Керуючись ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України:

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача - ТОВ «Діонісій VN», про розірвання договорів оренди земельних ділянок, укладених 12 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ФОП «ОСОБА_2С.» щодо земельних ділянок, зазначених у Державних актах МК № 040971 від 21.03.2005 року та МК №003733 від 25.06.2004 року, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області. Апеляційна скарга про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2017 року.

Суддя Л.М.Семенова