Справа № 524/6466/14-ц
Провадження № 4-с/524/132/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2017 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі - Денисенко Н.В.,

скаржника ОСОБА_1,

представника скаржника ОСОБА_2,

представника Автозаводського ВДВС ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції в Полтавській області ОСОБА_4

В обґрунтування скарги зазначила, що державним виконавцем незаконно проводяться виконавчі дії щодо вселення недієздатного ОСОБА_5 у квартиру, в якій вона проживає разом із сімєю.

Просила визнати незаконними дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області ОСОБА_4 щодо проведення вказаних виконавчих дій та зобовязати державного виконавця зупинити виконавче провадження.

У судовому засіданні скаржник та її представник підтримала вимоги скарги з підстав, викладених у ній.

Представник Автозаводського ВДВС у судовому засіданні заперечила проти скарги, надала письмові заперечення. Пояснила, що дії державного виконавця відповідають вимогам закону, підстави для зупинення виконавчого провадження відсутні, просила відмовити у задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради до суду не зявилась, про дату та час розгляду скарги повідомлена належним чином.

Суд вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги приходить до наступного.

Судом установлено, що на виконанні у Автозаводському ВДВС м. Кременчук ГТУЮ в Полтавській області перебуває виконавче провадження № 51580035 з примусового виконання виконавчого листа № 524/6466/14-ц виданого 19.02.2015 Автозаводським районним судом м. Кременчука про вселення ОСОБА_6, ОСОБА_5 у квартиру № 16 у пров. Толстого, 26 в м. Кременчуці. Боржником у виконавчому провадженні є скаржник ОСОБА_1 Виконавчий лист на цей час є чинним.

07.07.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження та розпочато проведення виконавчих дій у ньому. Рішення суду тривалий час не виконувалось.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.12.2011 ОСОБА_5 визнано недієздатним. Його опікун ОСОБА_7 06.01.2016 померла.

Після зясування вказаних обставин, державним виконавцем 11.08.2016 виконавче провадження зупинено.

На даний час нового опікуна ОСОБА_5 не призначено. У провадженні суду перебувають цивільні справи про поновлення дієздатності ОСОБА_5 та про призначення йому опікуна, однак їх розгляд зупинено у звязку з призначенням судової психіатричної експертизи.

Відповідно до ст. 65 ЦК України опікуном ОСОБА_1 на цей час є орган опіки та піклування Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради, за зверненням якого 16.03.2017 виконавче провадження поновлено.

17.08.2017 ОСОБА_1 вселено у квартиру № 16 у пров. Толстого, 26 в м. Кременчуці про що складено відповідний акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, 17.08.2017 рішення суду було виконано.

Однак, 19.08.2017 за заявою органу опіки та піклування, зазначене виконавче провадження, на підставі ч. 6 ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено, так як боржник знову не пустила стягувача до спірної квартири.

ОСОБА_1, як встановлено рішенням Автозаводського районного суду від 17.12.2014 та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 29.01.2015 у справі № 524/6466/14-ц, які набрали законної сили, про його вселення, має право користування спірним житлом нарівні з боржником, іншого житла у користування та власності не має.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід'ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов'язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Обов'язковість виконання судових рішень як невід'ємна складова частина права громадянина на справедливий суд - встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст. 6, 13, ст. 1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - Конвенція є частиною національного законодавства України, а судова практика ЄСПЛ визнається джерелом права.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу - зазначає ЄСПЛ також в рішенні у справі «ОСОБА_8 проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, № 40450/04, 15.10.2009).

Окрім того, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, і що виконання судового рішення слід розглядати як невід'ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу, а саме у справах: «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine, № 67534/01, 27.07.2004), «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine, № 74221/01, 11.01.2005), «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia, № 59498/00, 07.05.2002), «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, 19.03.1997), «ОСОБА_9 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy, № 22774/93, 28.07.1999) та багатьох інших.

Також, в рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, № 60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016, рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі визнання стягувача або боржника недієздатним.

Згідно з ч. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції) після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою

або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Представництво стягувача у виконавчому провадженні здійснюється органом опіки та піклування згідно зі ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) у разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобовязаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону.

Суд ураховує, що державний виконавець відновив виконавче провадження у звязку зі зверненням опікуна недієздатного (органу опіки та піклування), відповідне рішення боржником не оскаржувалось, виконав рішення суду, завершив виконавче провадження і у подальшому відновив його.

Під час подальшого виконання рішення суду державним виконавцем правомірно застосовуються норми чинного Закону України «Про виконавче провадження» після відновлення завершеного виконавчого провадження, який не передбачає підстав для зупинення виконавчого провадження у звязку з недієздатністю стягувача. Тому, у суду відсутні підстави для зобовязання його вчиняти такі дії.

Права божника у звязку з виконанням рішення суду не порушено.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судового рішення, суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, а також на те, що оскаржувані дії державного виконавця з примусового виконання рішення суду не призвели до порушення прав боржника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. 208-210, 293, 385-387 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом пяти днів з дня її проголошення, а особам які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка