Справа № 161/5246/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/765/17 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про визнання іпотеки припиненою і зняття заборони на нерухоме майно, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» про визнання іпотеки припиненої і зняття заборони на нерухоме майно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2017 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявляючи вимоги про звернення стягнення, позивач не зазначив конкретно, яким чином та у який спосіб просить звернути стягнення на іпотечне майно, а також не надав належних доказів вартості іпотечного майна та не підтвердив розмір заборгованості за кредитним договором. Відмовляючи в зустрічному позові, суд виходив з того, що ліквідація боржника за кредитним договором із внесенням запису до Реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки.

Згідно зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням норм ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо відмови у первісному позові відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22.05.2007 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ТзОВ «Агропанхім» укладено кредитний договір №30/К-07 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на суму 900 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 22.05.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №30/Zквіп-07, предметом якого є уніфікована будівля /Ж-1/ загальною площею 767,3 кв.м., що розміщена за адресою: вул. Садова, 81 в с.Голишів Луцького району Волинської області, та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.06.2006 року серії ЯЯЯ№546475, виданого виконавчим комітетом Боратинської сільської ради на підставі рішення №25 від 27.04.2006 р., та земельна ділянка, що розміщена в с. Голишів Луцького району Волинської області, з цільовим призначенням - для обслуговування комплексу будівель і споруд наземного складу паливно-мастильних матеріалів, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі державного акту серії ЯА №661425 від 12.09.2005 року.

05.09.2013 року між ТзОВ «Укрпромбанк» (установник управління), ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (управитель) та Національним банком України укладено договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів, згідно з яким в управління від ТзОВ «Укрпромбанк» до ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» перейшли активи, наявні у нього на балансі на дату укладення цього договору згідно з додатком № 1 до цього договору. В договорі зазначено, що управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право власності на активи. Обмеження права довірчої власності управителя встановлено цим договором (п.1.1., 1.2 договору).

Згідно з актом приймання-передачі в управління непроданих активів від 01.10.2013 року та додатку №1 до договору передано позивачу право вимоги до ТОВ «Агропанхім» згідно кредитного договору № 30/к-07 за балансовою вартістю активу в сумі 1573980,95 грн. на підставі окремого двостороннього акту (а.с.25,28 т.1).

Відповідно до п. 9.1 договору визначено строк його дії протягом трьох років.

Даних про припинення чи продовження його дії суду сторонами не надано.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2011 р. задоволено позов ТзОВ «Укрпромбанк» до ТзОВ «Агропанхім» про стягнення заборгованості в розмірі 1194117,13 грн.

Разом з тим, представник відповідача у своїх запереченнях зазначає, що іпотека за даним кредитним договором є припиненою у звязку з визнанням ТзОВ «Агропанхім» банкрутом, оскільки зобовязання за кредитним договором в даному випадку припиняються.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області від 28.07.2015 року ухвалено ліквідувати ТзОВ «Агропанхім». Вказаним рішенням ухвалено, що вимоги позивача вважаються погашеними, оскільки не можуть бути задоволені у звязку з відсутністю майна.

Також встановлено, що 03.08.2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію припинення ТзОВ «Агропанхім» на підставі рішення суду про припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом (а.с.77 Т.1).

Однак, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, а зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст.11 Закону «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання в межах вартості предмета іпотеки.

Разом тим, частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Згідно з п.4.3 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього договору.

Відповідно до п.4.4 договору у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання і цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки (п.4.4.1); шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, при чому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки предмета іпотеки (п.4.4.2.), або на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Як передбачено ст.ст. 3, 8, 11 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановивши, що позивач заявив вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не зазначив, у який спосіб, а також за якою початковою ціною просить здійснити звернення стягнення на іпотечне майно, що обовязково слід зазначати в рішенні суду про звернення стягнення на майно, суд першої інстанції на підставі встановлених обставин справи та з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України в справі № 6-61цс15, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки ТзОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» рішення суду першої інстанції в частині зустрічного позову не оскаржує, а отже судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції відповідно до норм ст.303 ЦПК України не переглядається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді