АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/826/16-ц Номер провадження 22-ц/786/643/17Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Дорош А.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності. У подальшому позивач змінила предмет позову та предявила вимоги до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. В обґрунтування позовних вимог вказала, що у відповідності із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області від 10 березня 2011 року, вона є власником нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (Леніна), 25. Посилалась на те, що 27 квітня 2012 року між нею та ОСОБА_3 (на час укладення договору ОСОБА_5) ОСОБА_6 було укладено договір позики грошей та для його забезпечення договір іпотеки, за яким позивач передала відповідачу в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (Леніна), 25, а відповідач прийняла його в іпотеку.

17 грудня 2015 року позивач отримала від ОСОБА_3 заяву (вимогу) про усунення порушень виконання іпотечного договору. Тому, 05 січня 2016 року вона направила заявнику рекомендований лист з повідомленням про вручення поштового відправлення, де зазначила, що з даною вимогою не погоджується і вважає її такою, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позикодавцем - іпотекодержателем ОСОБА_3 не враховано 80 000 грн., які вона отримала у погашення основного боргу 16 вересня 2014 року, тобто сума основного боргу на момент складання вимоги становила не 216 000 грн., а 136 тис. грн., а отже і розрахунок 3% річних, пені та інфляційних був значно завищеним. Крім цього, з посвідчувального напису нотаріуса вбачалося, що у даному випадку ОСОБА_3 діє не у своїх інтересах, а у інтересах ОСОБА_7, яка не є стороною ні договору позики, ні договору іпотеки. Проте, зазначений лист повернувся 08 лютого 2016 року у звязку з закінченням встановленого строку зберігання.

Також, позивач вказувала, що 05 липня 2016 року та повторно 14 липня 2016 року у належне їй приміщення прибули представник агентства нерухомості з особами, які назвалися покупцями належного їй приміщення та повідомили, що це приміщення оголошене у продаж шляхом розміщення оголошення про продаж на сайті агентства і вони мають намір його придбати. Проте наміру відчуження належного їй приміщення позивач не мала і не має на даний час. Крім того, представник агентства нерухомості повідомив, що між агентством та ОСОБА_3 укладено договір, згідно з яким агентство здійснює пошук покупця на вказане нежитлове приміщення. В підтвердження свого права на належне позивачу нежитлове приміщення ОСОБА_3 надала витяг з Державного реєстру речових прав.

Після вказаних подій позивач звернулася до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, де отримала інформаційну довідку щодо обєкта нерухомого майна. Так, із зазначеної довідки вбачається, що 01 квітня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 29092147 від 04.04.2016 року внесено запис за №14012613 у розділ «Актуальна інформація про право власності», згідно з яким власником нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна, 25 є ОСОБА_3.

Таким чином, позивач вважає, що державний реєстратор - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 під час реєстрації права власності за відповідачем на указане житлове приміщення діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не перевірив у договорі іпотеки наявність застереження про добровільну передачу предмета іпотеки та не взяв до уваги, що у договорі не визначено порядок переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також не перевірив документів, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки.

Поряд з цим, позивач зазначила, що ОСОБА_3 твердо знаючи, що у вимозі про усунення порушень виконання іпотечного договору зазначена суттєво перебільшена сума боргу, та бажаючи у будь-який спосіб зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки, надала вказану вимогу разом з заявою державному реєстратору, а та (вимога) стала підставою виникнення права власності.

З урахуванням викладеного позивач вважає, що вищезазначеними діями відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грубо порушене її право власності на нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (Леніна), 25.

В звязку чим, просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нежиле приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (вул. Леніна), 25 та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 29092147 від 04.04.2016 року та скасувати запис державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14012613 від 01.04.2016 року про ОСОБА_3 як власника нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (вул. Леніна), 25.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нежиле приміщення по вул. Соборна, 25 у м. Пирятині Полтавської області та скасування запису державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14012613 від 01.04.2016 року про ОСОБА_3 як власника вищевказаного приміщення відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення яким заявлені позовні вимоги задовольнити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом неповно зясовано обставини справи, що мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права.

Судове засідання проводилося за участі представників апелянта та відповідача ОСОБА_3, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися..

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, що 27 квітня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір позики грошей (а.с.70-71). Згідно п. 1.1. та 2.1. вище вказаного Договору позивач передала відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 352000 грн. (Триста пятдесят дві тисячі гривень 00 копійок), а ОСОБА_8 зобовязалася повернути позику у визначений цим Договором строк -до 01 травня 2013 року. Сторони домовилися, що Позичальник повертатиме суми позики частинами згідно порядку повернення позики, встановленого в п. 5.1. Договору.

Крім того, 27 квітня 2012 року між ОСОБА_3 (на час укладення договору ОСОБА_5) та ОСОБА_8 в забезпечення виконання зобовязань за договором позики було укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_8 передала іпотекодержателю ОСОБА_5 в іпотеку нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (Леніна), 25, а відповідач прийняла його в іпотеку (а.с.72-75).

Іпотекодержателем ОСОБА_3 були направлені позичальнику ОСОБА_2 вимога про усунення порушень виконання зобовязання за договором позики від 11.08.2014 року та заява (вимога) про усунення порушень виконання іпотечного договору від 14.12.2015 (а.с.78-79), яку позивач отримала 17.12.2015.

01.04.2016 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача приватного нотаріуса ОСОБА_4 із заявою про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. На підставі поданих ОСОБА_3 документів державний реєстратор - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 прийняв рішення №29092147 від 04.04.2016 про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нежиле приміщення по вул. Соборна, 25 у м. Пирятині Полтавської області (а.с.136), та вніс запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №14012613 від 01.04.2016 про ОСОБА_3 як власника вищевказаного приміщення (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не виконувала умови договору позики, борг не погасила, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто ОСОБА_3 мала право на залишення у своїй власності предмета іпотеки. Крім того, суд зазначив, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, що вона виконала у повному обсязі заявлену позичальником вимогу у встановлений 30-денний строк чи вживала належних заходів щодо узгодження з відповідачем ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики, у встановлений договором позики строк. Тому, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до закону та укладеного договору іпотеки обрала в якості способу захисту порушеного права іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки, а прийняте державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за нею на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі прийнято правомірно.

Проте, з таким висновком суду не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 546, 572. 575 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією заставою, притриманням, завдатком. В силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобовязання, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. ст. 3,4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 Закону «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Беручи до уваги наведені положення закону та обставини справи, місцевим судом правильно встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 наявне зобовязання, яке виникло з договору позики від 27.04.2012 року. Даний договір укладений в передбаченому законом порядку, належній формі та визнається сторонами. Зазначене зобовязання забезпечене іпотекою, про що свідчить договір іпотеки від 27.04.2012 року, який також відповідає встановленій формі та був укладений у передбаченому законом порядку та визнається сторонами. Позивачем було допущено порушення вказаного зобовязання, про що остання попереджалася відповідачкою. Договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб не заборонений законом.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 6.2 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на

нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Виходячи зі змісту положень Договору іпотеки, якими врегульовано питання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, сторони узгодили, що звернення на предмет іпотеки проводиться у будь-якій спосіб не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду. Дані положення мають загальний характер та не містять будь-яких деталей способу позасудового врегулювання спору, зокрема сторонами договору не врегульовано взагалі питання щодо можливості іпотекодержателем звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності (інший спосіб) та порядок проведення такого стягнення. Не містить Договір іпотеки також умов передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, зокрема надання іпотекодавцем прав іпотекодержателю проводити всі необхідні дії, щодо внесення змін щодо власника майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстрації іпотечного майна за собою. Таким чином, положення п.6.2 Договору іпотеки, не є застереженням, в розумінні положень ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», яке б давало право іпотекодержателю можливість в позасудовому порядку врегулювати питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 відповідно до закону та укладеного договору іпотеки обрала в якості способу захисту порушеного права іпотекодержателя звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, а прийняте державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за нею на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі прийнято правомірно є необґрунтованим.

З викладеного вбачається, що державний реєстратор приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Законам України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не перевірив у договорі іпотеки наявність застереження про добровільну передачу предмета іпотеки та не взяв до уваги, що у договорі не визначено умови та порядок переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а також не перевірив документів, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки і тд. Тому, вищезазначеними діями відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було грубо порушене право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 503,4 кв. м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (Леніна), 25.

Оцінюючи обставини справи, доведеність порушення права власності позивачки на належне їй нерухоме майно, зміст позовних вимог та відповідність їх способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України, колегія суддів враховуючи розяснення, які містяться в аналізі судової практики Верховного Суду України, про застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України, вважає, що заявлені вимоги відповідають законодавчо закріпленим способам захисту цивільних прав та підлягають застосуванню. При цьому зважаючи на важливість і нагальність позовних вимог, для забезпечення повноцінного та повного захисту прав позивачки, заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови позивачу за безпідставністю в частині позовних вимог до Міністерства юстиції України, оскільки такі дані вимоги предявлені до неналежного відповідача. Так, як Міністерство юстиції України не перебувало ні в яких правовідносинах з позивачем, та у силу закону не може нести цивільну відповідальність за порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав. Тому, в цій частині рішення суду необхідно залишити без змін, а доводи апелянта без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та часткового скасування рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року, з ухваленням нового рішення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на нежиле приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині Полтавської області по вул. Соборна (вул. Леніна), 25 та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 29092147 від 04.04.2016 року.

Скасувати запис державного реєстратора - приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 14012613 від 01.04.2016 року про ОСОБА_3 як власника нежилого приміщення загальною площею 503,4 кв.м., що розташоване в м. Пирятині по вул. Соборна (вул. Леніна), 25.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2017 року в частині позову ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених судових витрат понесених при подачі позовної заяви до суду та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2315,04 грн. (дві тисячі триста п'ятнадцять гривень чотири копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_9 /підпис/ ОСОБА_10

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1

З оригіналом згідно: