Справа № 199/4714/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18.04.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що їй на праві власності належить автомобіль «KIA PICANTO», державний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ №201040.

30.10.2014 року в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Леніна та Космонавтів у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, під керуванням позивачки, «Daewoo Lanos», державний номер знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014 року ОСОБА_3 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення.

У результаті цієї ДТП зазнав пошкоджень автомобіль «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1

Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 14.04.2015 року №1204/15/15, складеним судовим експертом ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, станом на дату оцінки складає 64093,98 грн.

Відповідно до полісу №АІ/3678573 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Полісом визначено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 грн., також полісом визначений розмір франшизи у сумі 1000,00 грн.

23.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПAT «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. 11.03.2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було складено страховий акт №16471, за яким подія ДТП від 30.10.2014 року була визнана страховим випадком та визначено страхове відшкодування позивачці в розмірі 33251,20 грн. ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» складено додатковий страховий акт №17295 від 25.06.2015 року, за яким була визначена доплата страхового відшкодування у розмірі 11,31 грн.

Оскільки до теперішнього страхове відшкодування позивачці не виплачено, тому вона просила суд стягнути на свою користь з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 50 000 грн. на відшкодування майнової шкоди, 4931 грн. - пені, 246,57 гн. - 3% річних та 8100,00 грн. - інфляційних витрат та витрати на юридичні послуги у сумі 3500,00 грн., всього 66777,57грн.; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП від 30.10.2014 року майнової шкоди у сумі 14093,98 грн., втрату товарної вартості у сумі 9750,63 грн., витрати на послуги оцінювача у сумі 1300,00 грн., витрати на відправлення телеграм у розмірі 263,73 грн. та витрати на юридичні послуги у сумі 3500,00 грн., а всього - 28908,34 грн.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 позовні вимоги визнав частково на суму витрати на відправлення телеграм у розмірі 263,73 грн., зазначивши, що відшкодування шкоди на суму 14093,98 грн., що є різницею між розміром суми страхового відшкодування та фактичними витратами позивачкою не доведена, розмір суми втрати товарної вартості автомобіля розрахований з матеріальної шкоди у сумі 64093,98 грн. за висновком експерта №1204/15/15 від 14.04.2015 року замість розміру матеріальної шкоди на суму 41589 грн. за експертним висновком №0705/15/15 від 12.05.2015 року, через відсутність підтвердження витрат на юридичну допомогу на суму 3500,00 грн. просив у стягненні судових витрат в цій частині відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не зявився, про час, день та місце судового розгляду повідомлений належним чином, просив розглянути справу у його відсутність. У раніше поданих запереченнях зазначив, що розрахунок страхового відшкодування на суму 33262,51 грн. страховиком здійснений згідно встановленого розміру матеріальних збитків за звітом АТ «Української охоронно-страхової компанії» №13-11-14В від 01.12.2014 року з врахуванням курсу 1 долара США 12,9528 грн. та курсу 1 євро 16,498, який становить 38918,04 грн., тому матеріальні збитки в частині суми 15737,49 грн. не визнає; розмір суми пені визнав за період з 24.04.2015 року по 22.06.2015 року на суму 3225,96 грн., проти стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму 8346,57 грн. заперечував, оскільки дані вимоги не застосовуються до спірних правовідносин, так як не відноситься до сфери грошових зобовязань, проти стягнення судових витрат на юридичну допомогу на суму 3500,00 грн. заперечував через недоведеність належними доказами.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «KIA PICANTO», державний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ №201040.

30.10.2014 року в м. Дніпропетровську на перехресті вулиць Леніна та Космонавтів у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, під керуванням позивачки, «Daewoo Lanos», державний номер знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та «Land Rover», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014 року ОСОБА_3 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення.

У результаті цієї ДТП автомобіль «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, зазнав пошкоджень. Згідно з висновком експертного дослідження по визначенню вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 14.04.2015 року №1204/15/15, складеним судовим експертом ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Picanto», державний номерний знак АЕ 4790 HC, станом на дату оцінки складає 64093,98 грн.

Згідно з полісом №АІ/3678573 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер знак НОМЕР_2, ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Полісом визначено ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну у розмірі 50 000 грн., також полісом визначений розмір франшизи у сумі 1000,00 грн.

23.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПAT «Українська охоронно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. 11.03.2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» було складено страховий акт № 16471, за яким подія ДТП від 30.10.2014 року була визнана страховим випадком та визначено страхове відшкодування позивачці в розмірі 33251,20 грн. 25.06.2015 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» складено додатковий страховий акт №17295 від 25.06.2015 року, за яким була визначена доплата страхового відшкодування у розмірі 11,31 грн.

Сторонами визнаний той факт, що на час розгляду справи в суді страхове вішкодування позивачці не виплачене.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди, завданої пошкодженням майна позивачки при дорожньо-транспортній пригоді, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», за якими, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Позивачка до завданої їй майнової шкоди відносить вартість відновлювального ремонту її автомобіля, втрату товарної вартості автомобіля та витрати які позивачка була змушена понести для відновлення свого порушеного права.

Визначаючи вартість відновлювального ремонту автомобіля, суд враховує, що за замовленням ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» ПП ОСОБА_8 було надано звіт №13-11-14В_м від 01.12.2014 року (а.с. 107-112 т.1), за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки визначена в 38929,35 грн.

Виходячи із зазначеної вартості відновлювального ремонту, яка дорівнює вартості майнової шкоди, оскільки пошкоджений автомобіль не мав фізичного зносу через незначний пробіг, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» і визначала розмір страхового відшкодування.

Разом з тим, за висновком № 1204/15/15 експертного дослідження по визначенню вартості майнової шкоди, спричиненої власнику КТЗ, складеного 14.04.2015 року судовим експертом ОСОБА_9 (а.с. 20-25), вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки станом на дату оцінки складає 64093,98 грн.

Суд надає перевагу висновку від 14.04.2015 року, який здійснений виходячи з курсу долару США 23,506033 грн. за 1 долар США та курсу євро 25,496994 грн. за 1 євро, над висновком від 01.12.2014 року, який здійснений виходячи з курсу долару США 12,9528 грн. за 1 долар США та курсу євро 16,498 грн. за 1 євро, оскільки саме через невиплату у межах розумного строку, передбаченого чинним законодавством, позивачці відшкодування майнової шкоди через збільшення курсу іноземних валют збільшилася вартість відновлювального ремонту і визначеної станом на 01.12.2014 року вартості відновлювального ремонту вочевидь на теперішній час недостатньо для оплати робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ. При цьому доводи представника відповідачки щодо покладення такої відповідальності лише на страховика судом відхиляються, оскільки ОСОБА_3 також не вживала жодних заходів до сплати позивачці тієї частини відшкодування, яка покладається на неї (принаймні франшизи).

За таких обставин, позивачка має право на відшкодування їй вартості відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу виходячи з вартості відновлювального ремонту, визначеної станом на 14.04.2015 року.

При цьому суд враховує, що на час розгляду справи в суді позивачка провела ремонт пошкодженого автомобіля і оплатила повну вартість ремонтних робіт, що підтверджується копіями акту прийому-передачі виконаних робіт від 30.05.2015 року (а.с. 203 т.1) та квитанцій на оплату від 20 та 30 квітня 2015 року (а.с. 204 т.1). З розрахунку вартості здійснених та оплачених позивачкою ремонтних робіт вбачається, що вартість ремонту визначалася без ПДВ.

Таким чином, і оцінена вартість відновлювального ремонту підлягає зменшенню на величину ПДВ, що узгоджується з вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, за якою визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість. Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з'ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Ставка ПДВ пунктом «а» ст. 193.1 Податкового кодексу України визначена в 20%.

На підставі викладеного, позивачка має право на відшкодування їй оціненої вартості відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 51275,18 грн. (64093,98 - 64093,98/5).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» у зв'язку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов'язане відшкодувати позивачці оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.

Полісом № АІ/3678573 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 151) ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 50000,00 грн.

При цьому, суд враховує вимоги п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

За п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в 1000,00 грн. Таким чином, ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» зобов'язана сплатити на користь позивачки страхове відшкодування за шкоду, завдану її майну, у межах страхових сум зі зменшенням на суму франшизи, в розмірі 49000 грн. (50000 - 1000).

Зазначене страхове відшкодування підлягає стягненню з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за рішенням суду у зв'язку з наявністю відповідного спору.

Згідно ст. 1194 ЦК України, відповідачка ОСОБА_3, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілій різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка в частині вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 2275,18 грн. (51275,18 - 49000).

Вирішуючи питання щодо віднесення до майнової шкоди втрати товарної вартості автомобіля, суд виходить з того, що за висновком № 1204/15/15 експертного дослідження по визначенню вартості майнової шкоди, спричиненої власнику КТЗ, складеного 14.04.2015 року судовим експертом ОСОБА_5 (а.с. 20-25), величина втрати товарної вартості автомобіля позивачки внаслідок пошкодження від дорожньо-транспортної пригоди складає 9750,63 грн.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-49цс14 від 04.06.2014 року, згідно з яким за змістом п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок дорожньо-траснпортної пригоди і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) також виключав виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. На підставі викладеного, позивачка має право на відшкодування їй втрати товарної вартості пошкодженого під час ДТП транспортного засобу як складової частини вартості матеріального збитку (реальних збитків).

З урахуванням приписів п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України, здійснити таке відшкодування має ОСОБА_3 у зв'язку з недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Вирішуючи питання щодо віднесення до майнової шкоди витрат позивачки за відправлення телеграм та оплату оцінки завданої їй шкоди, суд виходить з того, що позивачкою доведено витрати у розмірі 1300 грн. (800 + 500), сплачені судовому експерту ОСОБА_5 за оцінку завданої їй шкоди (а.с. 49). Крім цього, на виклик телеграмами для участі в проведенні огляду автомобіля позивачки під час оцінки завданої їй шкоди ОСОБА_10, ОСОБА_3, та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» позивачкою були понесені витрати у розмірі 85,98 грн., 86,58 грн. та 97,57 грн. відповідно, що підтверджується копіями відповідних телеграм та квитанцій про сплату послуг (а.с. 18-19).

При цьому виклик телеграмою ОСОБА_10 не був обґрунтованим і відповідні витрати у розмірі 85,58 грн. не є такими, що понесені позивачкою для відновлення порушеного права. Решта витрат у загальному розмірі 1484,15 грн. (1300 + 86,58 + 97,57) є такими, що здійснені позивачкою для відновлення свого порушеного права, тобто є реальними збитками, виходячи зі змісту ст. 22 ЦК України та на підставі ст. 1194 ЦК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 у зв'язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно з вимогами п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

-у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

-у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Позивачка заяву про виплату страхового відшкодування подала до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 23.01.2015 року.

З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до 23.04.2015 року включно мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Рішення про виплату страхового відшкодування було прийняте відповідачем 11.03.2015 року, тобто в межах визначеного строку, однак страхове відшкодування до цього часу не виконане, тобто грошове зобов'язання відповідача є простроченим.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд керується вимогами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Оскільки ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з власної вини прострочило виплату позивачці страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язане сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка Національного банку України в квітні-червні 2015 року становила 30% річних.

Пеня за період прострочення: з 24.04.2015 року по 22.06.2015 року (в межах позовних вимог) становить 4832,88 грн. (49000 х 0,3 х 2 х 60 / 365).

Стаття 625 ЦК України міститься в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

На думку суду, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, не підлягають задоволенню, оскільки цивільні права та обовязки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються положеннями глави 82 ЦК України та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до правовідносин лише добровільного страхування, а не обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивачем до розподілу між сторонами заявлені судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 7000 грн. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 постанови Пленуму №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Суд враховує роз'яснення, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 48 постанови Пленуму № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача розрахунок понесених позивачкою витрат на правову допомогу (яку саме кількість годин витратив фахівець у галузі права на вчинення певних дій) суду не наданий. За відсутністю відповідного розрахунку, у задоволенні вимог про відшкодування понесених позивачкою витрат у розмірі 7000,00 грн. на оплату послуг ТОВ «Юридична компанія «Прометей Алекс-груп», суд вважає відмовити.

З ОСОБА_3 та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, також підлягають стягненню понесені останньою судові витрати з оплати судового збору в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 1% від розміру задоволених вимог: з ОСОБА_3 - 135,10 грн.; з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - 538,33 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (ІПН 133917605): страхове відшкодування у розмірі - 49000 (сорок девять тисяч) гривень 00 копійок; пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4832 (чотири тисячі вісімсот тридцять дві) гривні 88 копійок; судові витрати з оплати судового збору у розмірі 538 (пятсот тридцять вісім) гривень 33 копійки, а всього 54371 (п'ятдесят чотири тисячі триста сімдесят одну) гривню 21 (двадцять одну) копійку.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІПН 133917605) у відшкодування майнової шкоди 13510 (тринадцять тисяч пятсот десять) гривень 96 копійок; судові витрати з оплати судового збору у розмірі 135 (сто тридцять пять) гривень 10 копійок, а всього 13646 (тринадцять тисяч шістсот сорок шість) гривень 06 (шість) копійок.

У іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: