АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 686/4233/17
Проваджння № 22-ц/792/1890/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретарі Шевчук Ю.Г.,

Медведчук Н.Д.,

з участю позивача ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Груп-02» про визнання наказу про звільнення незаконним і його скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Груп-02» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Груп-02» (далі - ТОВ «Стар Груп-02») про визнання наказу про звільнення незаконним і його скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначила, що з жовтня 2013 року вона працювала на посаді керівника відділу збуту ТОВ «Стар Груп-02», наказом від 31 січня 2017 року її звільнено з роботи. Це звільнення є незаконними, оскільки відповідач не мав будь-яких правових підстав, передбачених законом, для розірвання трудового договору. Крім того, ТОВ «Стар Груп-02» не виплатило позивачеві заробітну плату за листопад-грудень 2016 року, а неправомірними діями відповідача їй завдано моральних страждань.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд визнати наказ № 97-К від 31 січня 2017 року про звільнення незаконним і скасувати цей наказ, поновити її на посаді керівника відділу збуту ТОВ «Стар Груп-02», стягнути з ТОВ «Стар Груп-02» на свою корить 105 000 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 10 000 грн моральної шкоди та 30 000 грн заробітної плати за грудень 2016 року - січень 2017 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 97-К від 31 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника відділу збуту ТОВ «Стар Груп-02». Стягнуто з ТОВ «Стар Груп-02» на користь ОСОБА_2 23 417 грн 62 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 000 грн моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не вчинила прогулу, тому її звільнення проведено відповідачем з порушенням вимог закону, а неправомірними діями ТОВ «Стар Груп-02» позивачеві спричинені моральні страждання. Також суд дійшов висновку, що відповідач виплатив ОСОБА_2 заробітну плату у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Стар Груп-02» просить скасувати рішення суду посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому ТОВ «Стар Груп-02» зазначило, що ОСОБА_2 була правомірно звільнена за прогул без поважних причин, однак суд не врахував усіх обставин справи та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині воно не переглядається.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що наказом № 475-К від 1 липня 2014 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду керівника відділу збуту ТОВ «Стар Груп-02».

16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27 січня 2017 року ОСОБА_2 була відсутня на роботі впродовж усього робочого дня.

Наказом № 97-К від 31 січня 2017 року ОСОБА_2 звільнено з роботи відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються показаннями свідка та письмовими доказами у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

За змістом ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_2, відповідач надав суду табель обліку використання робочого часу за січень 2017 року (а.с. 57-61) та акти відсутності працівника на робочому місці (а.с. 28-40), із яких вбачається, що 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27 січня 2017 року позивач була відсутня на роботі протягом усього робочого дня.

Разом із тим, свідок ОСОБА_5 показала, що 10-13 січня 2017 року ОСОБА_2 знаходилася на роботі. Скриншот переписки ОСОБА_2 з одним із працівників відповідача (а.с. 77-84) свідчить про те, що 12 і 13 січня 2017 року позивач перебувала на робочому місці та вимагала відновити доступ до локальної мережі підприємства.

З матеріалів перевірки органів поліції (а.с. 70-91), до яких ОСОБА_2 звернулася 16 січня 2017 року, вбачається, що 16-18 січня 2017 року позивача не було допущено до роботи, приміщення офісу було зачинено, а замки на вхідних дверях змінені.

Із листка непрацездатності серія АДЗ № 188705 (а.с. 76) і табеля обліку використання робочого часу за січень 2017 року (а.с. 57-61) слідує, що з 19 до 27 січня 2017 року ОСОБА_2 хворіла, після чого 30 січня 2017 року стала до роботи.

Отже досліджені судом докази достовірно вказують на те, що 10-13 січня 2017 року ОСОБА_2 перебувала на робочому місці, а 16-27 січня 2017 року - була відсутня на роботі з поважних причин.

Оцінивши в сукупності докази у справі, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_2 не вчинила прогул, тому вона має бути поновлена на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Розрахунок цього середнього заробітку здійснено судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а при визначені розміру заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості.

Надані ТОВ «Стар Груп-02» письмові докази про відсутність позивача на роботі без поважних причин є сумнівними, внаслідок чого суд першої інстанції правомірно не взяв їх до уваги.

Посилання ТОВ «Стар Груп-02» на правомірність звільнення ОСОБА_2 та не заподіяння їй моральної шкоди не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

постновила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Груп-02» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ Р.С. Гринчук

/підпис/ Т.В. Спірідонова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Логінова С.М.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 54