УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлександрівни, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та повернення коштів за депозитним вкладом, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») Стрюкової І.О., ПАТ «КБ «Надра», у якому просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на її користь 1 300 000 грн залишку за договором строкового банківського вкладу, укладеним між нею та ПАТ «КБ «Надра» 18 вересня 2014 року, а також 146 624 грн 96 коп. заборгованості по процентам, у відповідності до умов п. 2.4 вказаного вище договору.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтувала тим, що з 05 червня 2015 року розпочалася процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра» і з того часу ПАТ «КБ «Надра» перестав виконувати договірні зобов'язання перед нею по виплаті процентів за користування депозитними коштами. Станом на момент звернення до суду із вказаним позовом, позивачеві було повернуто лише 200 тис грн депозитних коштів, залишок по вкладу складає 1 300 000 грн.

Посилаючись на неможливість односторонньої відмови від зобов'язання та порушення прав ОСОБА_4 як споживача банківських послуг, остання просила суд задовольнити позов у обраний нею спосіб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі нове судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого обґрунтовано погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернулася до суду із вказаним позовом під час дії в ПАТ «КБ «Надра» тимчасової адміністрації, що унеможливило стягнення відповідних депозитних коштів та процентів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такі висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами при вирішенні справ.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність позову, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

В.О.Кузнєцов

Г.І. Мостова