АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3684/17 Справа № 199/1059/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Калинівський маслосирзавод» та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «СУРІ» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року з метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ТОВ «СУРІ» про стягнення заборгованості накладено заборону на відчуження будь-яким шляхом та перереєстрацію права власності на іншу особу на нежитлові будівлі та земельну ділянку, загальною площею 3,2234 га, що розташовані за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Леніна (ОСОБА_6), 284, в межах заявленої суми позову 345285,00 грн., що на праві власності належить ТОВ «СУРІ» (колишня назва ВАТ «Шаргородський маслозавод»).

В апеляційній скарзі ТОВ «Калинівський маслозавод» (особа, яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обовязки), посилаючись на незаконність ухвали, ставить питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову ОСОБА_4 у задоволені заяви про забезпечення позову (а.с.38-42).

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» (особа, яка не брала участь у справі, але суд вирішив питання про її права та обовязки) посилаючись на незаконність ухвали, ставить питання про її скасування та постановлення нової ухвали про відмову ОСОБА_4 у задоволені заяви про забезпечення позову (а.с.99-101).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково.

З матеріалів справи вбачається, 10 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_5 та ТОВ «СУРІ» про стягнення заборгованості в сумі 345285,00 грн. До позовної заяви додано заяву про забезпечення позову, в якій Позивач просила накласти арешт на нерухоме майно, належне ТОВ «СУРІ» нежитлові будівлі та споруди і земельну ділянку загальною площею 3,2234 га, що розташовані за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Леніна (ОСОБА_6), 284 в межах заявленої суми позовних вимог в розмірі заборгованості за позики у розмірі 345285,00 грн. та понесених судових витрат за подачу позову у розмірі 3452,85 грн.

На підтвердження права власності ТОВ «СУРІ» надано Свідоцтво про право власності на нежитлові обєкти нерухомого майно від 20 жовтня 2004 року, відповідно до якого Виконавчий комітет Шаргородської міської ради посвідчує, що майновий комплекс нежитлових будівель нерухомого майна, що розташований в м. Шаргороді по вулиці Леніна, за №284 дійсно належить ВАТ «Шаргородський маслозавод» на праві колективної власності (а.с.17). Витяг з Державного реєстру правочинів, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 166791 від 29 жовтня 2012 року виданий ПрАТ «Шаргородський маслозавод» який є власником земельної ділянки площею 0,1171 га, та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №166792 від 29 жовтня 2012 року виданий ПрАТ «Шаргородський маслозавод» який є власником земельної ділянки площею 2,2038 га (а.с.19, 20,21-22).

До заяви про забезпечення позову додано протокол №3 загальних зборів ТОВ «Шаргородський маслозавод» від 25 вересня 2015 року, з якого вбачається, що загальними зборами прийнято рішення про зміну найменування ТОВ «Шаргородський маслозавод» на ТОВ «СУРІ» (а.с.12).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду від 10 лютого 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Накладено заборону на відчуження будь-яким шляхом та перереєстрацію права власності на іншу особу на нежитлові будівлі та земельну ділянку, загальною площею 3,2234 га, що розташовані за адресою: Вінницька область, м. Шаргород, вул. Леніна (ОСОБА_6), 284, в межах заявленої суми позову 345285,00 грн., що на праві власності належить ТОВ «СУРІ» (колишня назва ВАТ «Шаргородський маслозавод»).

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеній справі.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись у звязку з наступним.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до ст. 151-153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.1 та 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Однак, в порушення вищезазначених вимог процесуального права, вирішуючи питання щодо забезпечення позову судом першої інстанції не зясовано належність відповідачам майна, на яке накладено заборону та не досліджено, що нерухоме майно, на яке позивач просила накласти заборону відчуження, на день подання заяви про забезпечення позову, було відчужене на електронних торгах, що відбулися 08 лютого 2017 року, організатором яких було ДП «СЕТАМ». Переможцем торгів та власником нежитлових будівель та споруд і земельних ділянок став ТОВ «Калинівський маслосирзавод» (а.с.47).

Крім того, вказане майно перебувало в іпотеці ПАТ «Державний ощадний банк України», відповідно до договору іпотеки від 06 січня 2011 року. Відповідно до Витягу Державного реєстру іпотек №29935154 від 06 січня 2011 року, накладено відповідну заборону на відчуження даного майна з одночасним внесенням даних до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.59-71, 72-73,74,75-76).

Відповідно до наказу господарського суду Вінницької області від 07 березня 2014 року у справі №902/133/14 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ПрАТ «Шаргородський маслозавод» на дане майно звернено стягнення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.77).

Зазначені обставини не були перевірені судом першої інстанції.

Крім того, судом не встановлено вартість майна для визначення співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову та не прийнято та не перевірено наявності зв'язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, не досліджено в чому полягає ризик утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову та дійшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, у звязку з чим оскаржена ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209, 218, 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Калинівський маслосирзавод» та публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді