Справа № 191/1515/17
Провадження № 2/191/956/17
У Х В А Л А

іменем України

02 червня 2017 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Прижигалінська Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга синельниківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у цивільній справі № 191/1515/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга синельниківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним.

Також до суду із заявою про забезпечення позову звернувся позивач, мотивуючи свої вимоги тим, що він має підстави побоюватися, що відповідач може розпорядитися своїм майном, що знаходиться в нього на праві власності та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач має інше житло та в додатковому житлі потреби не має. Просить накласти арешт на 1/3 частину житлового будинку з відповідними побудовами та спорудами, з земельною ділянкою що знаходиться в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Ленінградська, 10, що зареєстроване за відповідачем на праві власності.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дана норма повною мірою діє при вирішенні питання про забезпечення позову, тобто особа, яка просить про вжиття таких заходів, повинна додати докази на підтвердження необхідності вжиття певного виду забезпечення позову.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи розяснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволенні позову; імовірності утруднення виконання або невиконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, окрім позивача.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має зясувати факти про наявність у відповідача (боржника) спірного майна або знаходження належного відповідачеві спірного майна у інших осіб, а також брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів позовної заяви не вбачається, що 1/3 житлового будинку з відповідними побудовами та спорудами, з земельною ділянкою що знаходиться в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області по вул. Ленінградська, 10, належить відповідачу ОСОБА_2. Будь-яких належних підтверджень щодо намірів відповідач розпорядитися зазначеним майном або відчужити його на користь інших осіб, позивачем суду надано не було. Крім того, не надано суду й належних доказів щодо наявності спірного майна у відповідача ОСОБА_2 або знаходження даного майна у інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням зазначених в заяві заходів, а також, що відповідачі можуть вчинити дії щодо розпорядження спірним майном та, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151 153 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: Т. В. Прижигалінська