Справа № 202/2216/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі ордеру НОМЕР_1 від 3 листопада 1988 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, її родиною в складі: прабабки ОСОБА_5, бабки ОСОБА_6, батька ОСОБА_7 та дядька ОСОБА_2 була отримана квартира АДРЕСА_1. Останнім часом основним квартиронаймачем даної квартири був її батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті в квартирі зареєстрована вона та її дядько ОСОБА_2. Проте останній за цією адресою не проживає з 2000 року, комунальні послуги не сплачує, його фактичне місце проживання їй невідомо. У зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може переоформити облікові рахунки на своє ім'я. Тому на підставі ст. 71 ЖК України просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира була отримана його бабкою ОСОБА_5 на підставі ордеру НОМЕР_1 від 03 листопада 1988 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної райради народних депутатів м. Дніпропетровська, на склад сім'ї: його матір ОСОБА_6, він ОСОБА_2 та його брат ОСОБА_7 Пізніше в спірній квартирі стала проживати сім'я брата: дружина ОСОБА_8 та їх четверо дітей: ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_15. Також зараз у квартирі мешкає малолітня дитина ОСОБА_8. Всі вони проживають у квартирі без реєстрації. В свою чергу, він мав у квартирі свою кімнату площею17,1 кв. м., яку зачиняв на замок. За життя покійного брата між ними була досягнута домовленість, що він буде користуватися цією кімнатою. Деякий час він проживав у співмешканки, але ніколи не покидав квартиру. В квартирі залишилися його особисті речі: кухонний гарнітур, кухонний куточок, диван, посуд, насильні речі. Коли діти брата підросли, дозволив їм, коли його немає, мешкати в його кімнаті. Після смерті брата відносини між ним і його сім'єю стали напруженими, почалися сварки щодо користування спірною квартирою. Позивач чинить йому перешкоди в користуванні квартирою. Вважає, що твердження позивача про те, що він не проживає в спірній квартири без поважних причин не відповідають дійсності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала та наполягала на його задоволенні, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, підтримали його зустрічний позов.

Представник третьої особи - Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового розгляду.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 пояснила, що з 1995 року по 2011 рік перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Одразу після одруження проживали в її батьків, але оскільки там було мало місця у 1996 році перейшли проживати в квартиру АДРЕСА_1. Займали в квартирі одну кімнату (зал), в якій знаходилися їх речі (диван, меблева стінка, телевізор, крісло-ліжко тощо). Зробили в квартирі ремонт. Інші дві кімнати займав брат чоловіка ОСОБА_7 зі своєю дружиною та на той час ще двома дочками. Згодом між їх сім'ю та сім'ю брата почалися сварки. В червні 2000 року, оскільки треба було доглядати її матір після мікроінсульту та бабку, якій було майже сто років, вони стали проживати в них по АДРЕСА_2. Але в квартирі АДРЕСА_1 залишили всі свої речі, крім меблевої стінки, замість якої поставили сервант, встановивши замок на двері в їх кімнату. До квартири вони приїжджали в будь-який час, давали ОСОБА_7 кошти на квартплату. В 2002 році ОСОБА_7 зі своєю сім'єю відчинив двері в їх кімнату, сказав, що його дітям потрібна кімната. Вони дозволили користуватися їх кімнатою, але домовилися, щоб зберігали їх майно. В 2011 році вони розірвали шлюб з ОСОБА_2 Відомо, що останнім часом він проживав у гуртожитку по пр. Правди, після смерті брата його в спірну квартиру не впускають.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її батьком. З 1996 року проживали з батьком та матір'ю в квартирі АДРЕСА_1. В 2000 році переїхали проживати до бабки з боку матері. Після розірвання шлюбу між батьками в 2011 році відповідач деякий час проживав у спірній квартирі, займав зал. Інші дві кімнати займав дядько з дружиною та дітьми. Після батько став проживати зі співмешканкою в її квартирі, а в його кімнаті проживали діти дядька. За життя дядька між ним і батьком був відсутній конфлікт щодо користування квартирою. Батько дозволив дітям дядька проживати в його кімнаті, так як дядько пояснював, що в нього багато дітей і вони зростають. Після смерті дядька батька в квартиру не пускають. В квартирі знаходяться речі батька (меблі, диван, посуд тощо). В кімнаті батька зараз мешкає ОСОБА_4 з чоловіком.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що з 1989 року проживає в будинку АДРЕСА_1. Відповідач проживав у цьому будинку з матір'ю та братом. Коли брат одружився, в нього народилося четверо дітей. Відповідача тривалий час не бачила. Приблизно вісім років тому бачила, як він завозив меблі у квартиру. Восени 2016 року зустріла відповідача, сказав, що його не впускають у квартиру. В квартирі зараз мешкає колишня дружина брата відповідача з дітьми та співмешканцем.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що з 1988 року проживає в будинку АДРЕСА_1. В квартирі АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_2 зі своїми сім'ями. Потім проживав ОСОБА_7 зі своєю дружиною та чотирма дітьми: ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_15. У ОСОБА_2 була в квартирі своя кімната. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_2 до квартири не впускають.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є тіткою ОСОБА_2 Останній проживав у спірній квартирі з дружиною та дитиною. Потім вони переїхали до матері дружини. Після розірвання шлюбу став проживати у співмешканки. Брат ОСОБА_7 не дозволив йому проживати з нею в спірній квартирі. Після смерті брата з 2015 року його в квартиру не пускають. В квартирі мешкає дружина ОСОБА_7 з дітьми та новим чоловіком. Кімнату відповідача займає ОСОБА_4. Коли вони з відповідачем прийшли до спірної квартири, так як він бажав там мешкати, його стали виганяти. Зараз відповідач проживає в неї, але їй це заважає, так як в неї своя сім'я.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача з 1990 року. Приблизно 15 років тому ОСОБА_2 запросив його в гості до квартири по пр. Миру, в квартирі знаходився його брат з дружиною та дітьми. ОСОБА_2 показував йому свою кімнату. В 2016 році зустрів ОСОБА_2 по АДРЕСА_3, останній розповів, що дочка брата вийшла заміж та не пускає його до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що є рідним братом матері позивача. Раз на тиждень він їх відвідує по АДРЕСА_1. Останній раз бачив відповідача в квартирі 8-10 років тому, він жив у квартирі періодично, займав зал. Ще до смерті ОСОБА_7 в цій кімнаті стала проживати ОСОБА_4. Речей відповідача в квартирі не бачив.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що з 2007 року проживає з дружиною в квартирі АДРЕСА_5. За життя ОСОБА_7 замінили двері в тамбурі. Бачив відповідача лише на похованні ОСОБА_7.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити за наступних підстав:

Судом встановлено, що 3 листопада 1988 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів ОСОБА_5 (бабці та прабабці сторін відповідно) був виданий ордер НОМЕР_1 на право зайняття з сім'єю у складі чотирьох осіб: дочкою ОСОБА_6 та онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1.

Зазначена квартира складається з трьох жилих кімнат площею 17,1 кв.м., 12,3 кв.м. та 8,3 кв.м.

Як встановлено з пояснень сторін, після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в зазначеній квартирі проживали ОСОБА_7 з дружиною та чотирма дітьми (два хлопця та дві дівчинки, в тому числі позивач), які користувалися кімнатами 12,3 кв.м. та 8,3 кв.м.

Іншу кімнату площею 17,1 кв.м. займав до червня 2000 року відповідач ОСОБА_2 зі своєю сім'єю, а в подальшому за домовленістю дану кімнату став використовуватися для проживання своїх дітей ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Після його смерті в квартирі АДРЕСА_1 проживає його дружина з дітьми, в тому числі позивач ОСОБА_4, яка зі своєю сім'єю займає кімнату площею 17,1 кв.м., яку раніше займав відповідач.

Спірна квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Заявляючи позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_4 посилається на те, що відповідач з 2000 року не проживає в цьому житлі без поважних причин. У свою чергу, пред'являючи зустрічний позов про вселення до цієї квартири, ОСОБА_2 вказує на те, що між ними і братом ОСОБА_7 була досягнута домовленість щодо користування його кімнатою дітьми брата та після смерті останнього позивач та інші члени його сім'ї чинять перешкоди в доступі до цієї квартири.

Суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 про наявність поважних причин його непроживання в спірній квартирі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки вони узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які наполягали на тому, що коли ОСОБА_2 у зв'язку з необхідністю догляду за похилими родичами перейшов зі своєю сім'єю проживати до іншого житла, його кімнату зайняли діти брата, яким була потрібна додаткова житлова площа. Той факт, що кімната відповідача ще за життя ОСОБА_7 була зайнята його дітьми підтвердив у судовому засіданні і свідок з боку позивача ОСОБА_18 Крім того, факт створення відповідачу після смерті брата в 2014 році перешкод у доступі до спірної квартири з боку позивача та інших членів його сім'ї підтвердили в суді свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16 Факт відсутності у відповідача доступу до спірної квартири не заперечувався в судовому засіданні й представником позивача.

Суд критично ставиться до наданого позивачем акту про відсутність з 2000 року речей відповідача в спірній квартирі, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які наполягали на тому, що в квартирі залишили свої речі, зокрема меблі, встановивши замок на двері в кімнату, а також показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що декілька років тому відповідач завозив в квартиру кухонні меблі та свідка ОСОБА_19, дружиною якого підписаний зазначений акт, який пояснив, що в будинку АДРЕСА_1 вони проживають з дружиною з 2007 року.

Отже, виходячи зі встановлених судом обставин справи та характеру відносин, що склались між сторонами, не можна вважати, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі, оскільки з урахуванням складу сім'ї брата ОСОБА_7, а саме дружини та чотирьох різностатевих дітей, які потребували додаткової житлової площі, спільне проживання в квартирі декількох сімей фактично є неможливим, оскільки кімнату, яку раніше займав відповідач, спочатку займали діти брата, а наразі займає позивач вже зі своєю сім'єю.

Суд враховує, що за свого життя батько позивача ОСОБА_7 питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ніколи не ставив та не перешкоджав його доступу до спірної квартири, такі перешкоди у відповідача з'явилися лише після його смерті в 2014 році, а тому відсутні підстави для висновку про те, що відповідач добровільно не мешкає в спірному житлі без поважних причин.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_4 про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 є недоведеним та в його задоволенні слід відмовити.

Разом із тим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення йому перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом його вселення до цієї квартири.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановленому порядку на підставі ордера як член сім'ї наймача набув право користування квартирою АДРЕСА_1, але на даний час не має доступу до цього житла, оскільки йому чиняться в цьому перешкоди з боку позивача та членів її сім'ї, суд вважає, що позов ОСОБА_2 необхідно задовольнити та усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом його вселення до даної квартири.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні з зустрічним позовом відповідачем був сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Оскільки його позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

У зв'язку із відмовою в первісному позові ОСОБА_4 понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.Ю. Марченко