Справа № 167/493/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/836/17 Категорія: 59 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Осіпука В.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Вергуна Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення та акта про проведення прилюдних торгів недійсними, позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про вселення за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю та вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, яка від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7 підписана представником позивачів ОСОБА_2, в якій покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, зокрема:

1. Визнати недійсними прилюдні торги, проведені 16 листопада 2012 року з реалізації житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; протокол Луцької філії ПП «СП Юстиція» № 09-В/431/12/І-8 від 16 листопада 2012 року проведення прилюдних торгів з реалізації житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1; акт державного виконавця від 4 грудня 2012 року про реалізацію предмета іпотеки, складений за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

2. Визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, видане 5 грудня 2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. для ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі за № 2066.

3. Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

4. Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_6 у будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2, кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, представник відповідача ВДВС Луцького РУЮ, відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім судовим рішенням Ковельський міськрайонний суд Волинської області, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із відсутності порушень прав та законних інтересів позивачів при проведенні прилюдних торгів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 19 грудня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який забезпечує вимогу, що випливає з кредитного договору № 014/01-10/1130 від 19 грудня 2006 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язаний в строк до 15 грудня 2013 року повернути кредит в сумі 100000 дол. США., за яким предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 169,3 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Липинської сільської ради 27 листопада 2003 року (т. 6 а.с. 103-109).

6 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 19 грудня 2006 року, за яким договором іпотеки забезпечено вимогу, що випливає з кредитного договору № 014/01-10/1130 та додатку № 2 від 5 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язаний в строк до 18 грудня 2013 року повернути кредит в сумі 150000 дол. США (т. 6 а.с. 119).

6 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, який забезпечує вимогу, що випливає з кредитного договору № 014/01-10/1130 та додатку № 2 від 5 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язаний в строк до 18 грудня 2013 року повернути кредит в сумі 150000 дол. США, за яким предметом іпотеки є земельна ділянка для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1808 га, яка розташована по АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 289410, виданого Луцьким районним відділом земельних ресурсів 23 серпня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 4 серпня 2003 року (т. 6 а.с. 110-118).

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2008 року, яке набрало законної сили 2 лютого 2009 року (справа № 2-6971/2008), постановлено стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно в користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 1038366,71 грн. заборгованості за кредитним договором (т. 3 а.с. 370, 373).

8 травня 2012 року виконавчі листи були пред'явлені до виконання до ВДВС Луцького РУЮ (т. 3 а.с. 374).

11 травня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Камцем Д.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 32546534 з виконання виконавчого листа у цивільній справі № 2-6971/2008 про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_6 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 1038366,71 грн. заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 140).

Цього ж дня старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Камцем Д.С. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т. 2 а.с. 141).

31 липня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Бондаруком П.В. складено акт опису й арешту житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 143).

Цього ж дня старшим державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Бондаруком П.В. винесено постанову про призначення ОСОБА_12 експертом у виконавчому провадженні (т. 2 а.с. 150).

На підставі договору № 111 від 10 серпня 2012 року оцінювачем ОСОБА_12 складено звіт про оцінку належних ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, згідно якого ринкова вартість об'єкта оцінки складала 540100 грн. (т. 2 а.с. 151-153).

25 вересня 2012 року між ВДВС Луцького РУЮ та ПП «СП Юстиція» укладено договір № 09-В/431/12/І про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) (т. 2 а.с. 147-149).

У зв'язку з відсутністю купівельного попиту призначені на 16 жовтня 2012 року прилюдні торги з реалізації описаного та арештованого нерухомого майна, що належало ОСОБА_1, були перенесені на 16 листопада 2012 року. Повідомлення про торги було розміщене на веб-сайті державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 1 листопада 2012 року (т. 1 а.с. 65).

24 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем Луцького РУЮ Камцем Д.С. з участю представника Волинської філії ПП «СП Юстиція» ОСОБА_13 проведено переоцінку майна на 25 % і встановлено загальну ціну в розмірі 405075 грн., про що складено відповідний акт уцінки (т. 2 а.с. 128).

Переможцем проведених 16 листопада 2012 року прилюдних торгів стала ОСОБА_4 Цього ж дня директор Луцької філії ПП «СП Юстиція» затвердив протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (т. 1 а.с. 64).

4 грудня 2012 року начальник ВДВС Луцького РУЮ затвердив акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (т. 1 а.с. 66, 67).

5 грудня 2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. на ім'я ОСОБА_4 видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 2066, про належність на праві власності житлового будинку, загальною площею 169,3 кв.м., житловою площею 124,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0,18 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Липини (т. 6 а.с. 41).

21 травня 2015 року право власності на вищевказані житловий будинок та земельну ділянку зареєстровані за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 6 а.с. 71-77).

Державна реєстрація юридичної особи - ПП «СП Юстиція» припинена 4 липня 2014 року за рішенням засновників, дані про правонаступників у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні (т. 3 а.с. 416-418).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 2 лютого 2015 року в даній справі закрито провадження в частині вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ПП «СП Юстиція» про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсними (т. 3 а.с. 452, 453).

Порядок реалізації арештованого майна на час проведення прилюдних торгів регулювався Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення).

Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 2.2 Тимчасового положення).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вищевказаних вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 6 липня 2016 року в даній цивільній справі, відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з положень зазначеної правової норми сам по собі факт недотримання вимог щодо строків опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів та його змісту, передбачених пунктами 3.5, 3.6 Тимчасового положення, що не вплинуло на результат торгів, не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

Окрім наявності зазначених порушень при проведенні прилюдних торгів, розглядаючи спір, суди повинні встановити, чи були порушені права й законні інтереси особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

У справі, яка переглядається, суди дійшли висновку, що прилюдні торги проведено з порушенням Тимчасового положення, оскільки відсутній звіт про оцінку арештованого нерухомого майна, однак залишили поза увагою, що відповідною постановою державного виконавця було залучено суб'єкта оціночної діяльності для оцінки майна, яке передавалось на реалізацію, та укладено договір щодо проведення експертної оцінки зазначеного майна з метою визначення його ринкової вартості згідно з указаною постановою державного виконавця у зв'язку з виконанням судового рішення про стягнення солідарно з боржників на користь банку кредитної заборгованості. Однак, пославшись на невідповідність у цих документах номера виконавчого провадження, прізвища державного виконавця та власника спірного майна, суди не встановили, чи визначалась вартість майна боржника, яке передавалось на реалізацію в порядку, передбаченому ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», та чи наявність зазначених невідповідностей у виконавчих документах вплинула на результат прилюдних торгів та чи порушено внаслідок цього права й законні інтереси осіб під час проведення прилюдних торгів, які їх оспорювали.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства та судову практику Верховного Суду України слід зробити висновок про те, що правочин відчуження майна з прилюдних торгів може бути визнаний недійсним за умови доведення позивачем факту недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивачами не доведено, що правочин суперечить будь-яким актам цивільного законодавства.

Невиконання вимог підзаконних нормативно-правових актів, що не вплинуло на загальний результат торгів та якщо при цьому не порушено прав та законних інтересів учасників цивільних правовідносин, не може бути підставою для визнання такого правочину недійсним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень прав та законних інтересів позивачів при проведенні прилюдних торгів, а отже про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення та акта про проведення прилюдних торгів недійсними, а також пов'язаних з ними вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та вселення до спірного житла ОСОБА_6, ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги щодо можливості в судовому порядку за наявності відповідних правових підстав визнати прилюдні торги недійсними узгоджуються з висновками, зробленими судами першої та апеляційної інстанцій. Протягом останніх років з цього приводу сформована чітка судова практика, на відміну від раніше існуючої, за якої суди відмовляли в позовах про визнання прилюдних торгів недійсними виходячи з положень Тимчасового положення, норми якого передбачали визнання торгів такими, що не відбулися.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правовими нормами не передбачено можливість визнання прилюдних торгів недійсними у випадку відсутності у інформаційному повідомленні про торги певної інформації, визначеної у п.п. 3.6, 3.8, 3.9 Тимчасового положення.

Крім того, як вбачається із п.п. 11 п. 3.6. Тимчасового положення зміст інформаційного повідомлення повинен містити інші відомості, потрібні для проведення прилюдних торгів, що свідчить про те, що перелік таких характеристик не є вичерпним. У повідомленні про торги № 463156 заповнені усі передбачені розробниками дані, пусті графи відсутні (т. 1 а.с. 167, т. 3 а.с. 336, 337).

Потенційний покупець мав право ознайомитися із майном, що підлягає реалізації, уточнити усю необхідну інформацію у організатора торгів.

Наводячи доводи про недоліки у інформаційному повідомленні позивачі не наводять обставин, із яких би вбачалося, що про проведення прилюдних торгів потенційний покупець ОСОБА_7 отримала інформацію саме із веб-сайта державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а не від боржників у виконавчому провадженні ОСОБА_6 і ОСОБА_1

Гарантійний внесок від імені ОСОБА_7 було сплачено вже після кінцевого терміну реєстрації (9 год. 16 листопада 2012 року), що не заперечується сторонами та підтверджується квитанцією № NOTIK32859 (т. 1 а.с. 6). Будь-які докази того, що ОСОБА_7 або її повноваженого представника без законних підстав не допустили до торгів позивачами не надано.

В апеляційній скарзі позивачі не заперечують, що участь у торгах брали чотири учасники. При цьому посилаються на те, що майно було продане за стартовою ціною, а тому слід було застосувати норму п. 7.1 Тимчасового положення, яка передбачає, що прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі якщо жоден із покупців не запропонував ціну вищу за стартову ціну лота.

Проте, таке буквальне тлумачення Тимчасового положення суперечить іншим нормам, зокрема п. 4.5, згідно якого якщо протягом трьох хвилин після триразового оголошення стартової ціни покупці не висловлюють бажання придбати майно за ціною, оголошеною ліцитатором, то запропонований об'єкт продажу знімається з торгів і прилюдні торги за даним лотом не проводяться.

Отже, першим кроком у торгах є саме стартова ціна, яку оголошує ліцитатор, і за яку кожен із покупців може погодитися придбати майно.

Спростовуючи доводи позивачів про несвоєчасну оплату за придбане майно слід зазначити, що основну частину коштів було внесено покупцем у встановлений строк, а з прострочкою на один день було внесено лише третій платіж в розмірі 66528,05 грн. і таку обставину слід визнати формальною.

Вартість майна боржника, яке передавалося на реалізацію, визначалась в порядку, передбаченому ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», а невідповідності у виконавчих документах не вплинули на результат прилюдних торгів, оскільки оцінка проводилася саме того нерухомого майна, яке належало ОСОБА_1, і вартість такого майна не може бути іншою в залежності від номера виконавчого провадження, у якому було винесено постанову про призначення експерта. В межах кожного окремого виконавчого провадження про стягнення боргу з солідарних боржників проводилося примусове виконання одного рішення суду.

Помилкове посилання в свідоцтві про придбання майна з прилюдних торгів, яке видане 5 грудня 2011 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. і зареєстроване в реєстрі за № 2066, на положення ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», якою на момент видачі свідоцтва вже не регулювалися відносини щодо проведення підготовки та проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна, є формальною помилкою, яка не може ставити під сумнів дійсність свідоцтва.

Підстав для виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 із спірного житла та вселення в будинок ОСОБА_6 та ОСОБА_1 немає, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимог про визнання прилюдних торгів недійсними, які залишені без задоволення.

Скасування в апеляційному порядку рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2010 року, за яким було виселено із будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_1, не створює підстав для їх вселення на даний час в будинок, власником якого є ОСОБА_4

Посилання в рішення суду першої інстанції на судову практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Рисовський проти України», які, як зазначено в апеляційній скарзі, зроблені з невідповідністю обставин даної справи висновкам у згаданих рішеннях, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення.

Примусове виконання рішень в Україні здійснюється від імені держави, майно вилучалося та передавалося на реалізацію представниками державних органів.

В даному спорі, на думку колегії суддів, слід також застосувати положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд, оскільки для сторін кредитного спору судовий розгляд повинен закінчуватися виконанням рішення.

Проте, за спливом тривалого часу після винесення судом рішення про стягнення заборгованості із боржників, таке рішення не виконане, а боржники, покликаючись на формальні порушення, оспорюють його часткове виконання, яке було проведене шляхом продажу арештованого майна.

Таким чином постановляючи рішення в даній цивільній справі суд забезпечує виконання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд в аспекті дотримання прав кредитора - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Застосовуючи положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права мирно володіти своїм майном, аналізуючи інтереси позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4, враховуючи добросовісність кожного із них як учасників цивільних правовідносин, колегія суддів виходить із принципу юридичної визначеності та вважає, що захисту підлягає право чинного власника спірного майна на мирне володіння таким майном. При цьому слід врахувати, що першопричиною виникнення даного спору є вчинення цивільного правопорушення ОСОБА_6 і ОСОБА_1, які не виконали належним чином своїх грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 5 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді