АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкон Сервіс ЛТД» про стягнення збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Рішенням Дніпропетровської міської ради №44/4 від 27 вересня 2006 року йому було затверджене містобудівне обґрунтування розташування АЗС, погоджене місце розташування АЗС по вулиці Поточній у районі будинку №80, надана згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та на отримання вихідних даних для проектування об'єкта та здійснення проектно-вишукувальних робіт. Рішенням Дніпропетровської міської ради №108/25 від 28 листопада 2007 йому передана в оренду строком на два роки земельна ділянка площею 0,2709 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по вулиці Поточній у районі будинку №80 для проектування та будівництва автозаправної станції. Після ухвалення відповідачем рішення від 28 листопада 2007 року позивач, вважаючи що укладення договору оренди землі обов'язково відбудеться, уклав з третьою особою по справі ТОВ «Юкон Сервіс ЛТД» два договори - спочатку попередній договір оренди майнового комплексу Автозаправної станції - комплексу будинків, споруд, технологічного обладнання, призначеного для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту та мототранспорту (надалі - АЗС, Об'єкт) від 15 січня 2008 року, а в подальшому - аналогічний договір від 10 лютого 2012 року. У зв'язку з протиправним не укладенням відповідачем з позивачем договору оренди земельної ділянки, що встановлено чинними судовими рішеннями в інших судових справах, позивач не мав можливості побудувати АЗС і, відповідно, передати її в оренду третій особі по справі - ТОВ «Юкон Сервіс ЛТД», у зв'язку з чим позивач не мав можливості отримати реальні доходи за вищезазначеними попередніми договорами оренди АЗС від 15 січня 2008 року та від 10 лютого 2012 року.

За таких обставин, ОСОБА_3 просив суд стягнути з Дніпропетровської міської ради в рахунок відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди 140000,00 доларів США у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення судом, у відшкодування моральної шкоди 30900,00 грн., судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6890,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково: стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь позивача в рахунок відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за попереднім договором від 15 січня 2008 року в розмірі 70000,00 доларів США, що є еквівалентно 1826816,88 грн., за попереднім договором №2 від 10 лютого 2012 року в розмірі 70000,00 доларів США, що є еквівалентно 1826816,88 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судовий збір в розмірі 6890,00 грн., а всього - 3670523,76 грн.

В іншій частині позовних вимог - було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, Дніпропетровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення збитків та моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпропетровської міської ради №44/4 від 27 вересня 2006 року позивачу було затверджене містобудівне обґрунтування розташування АЗС, погоджене місце розташування АЗС по вулиці Поточній у районі будинку №80, надана згода на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та на отримання вихідних даних для проектування об'єкта та здійснення проектно-вишукувальних робіт.

Рішення міської ради №44/4 від 27 вересня 2006 року позивачем було виконане і Рішенням Дніпропетровської міської ради №108/25 від 28 листопада 2007 ОСОБА_3 передана в оренду строком на два роки земельна ділянка площею 0,2709 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по вулиці Поточній у районі будинку №80 для проектування та будівництва автозаправної станції.

У зв'язку з не укладенням Дніпропетровською сімкою радою з позивачем договору оренди землі позивач звернувся до суду.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року в адміністративній справі №2а-1414/09 визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської міської ради щодо не укладення з громадянином ОСОБА_3 договору оренди земельної ділянки площею 0,2709 га (кадастровий номер НОМЕР_1), для проектування та будівництва автозаправної станції за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Поточна у районі буд. № 80 та зобов'язано Дніпропетровську міську раду укласти з громадянином ОСОБА_3 договір оренди земельної ділянки площею 0,2709 га (кадастровий номер НОМЕР_1), для проектування та будівництва автозаправної станції за адресою: вул. Поточна у районі буд. № 80, з усіма додатками, що є його невід'ємними частинами, в тому числі з актом приймання-передачі земельної ділянки строком на 2 (два) роки.

Постановою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 липня 2011 року по справі К-42023/10 Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2010 року скасована, а постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2009 року у справі №2а-1414/09 залишена в силі.

Разом з тим, рішенням Дніпропетровської міської ради п'ятого скликання від 24 лютого 2010 року №663/55 вилучено земельну ділянку площею 0,2709 га (кадастровий номер НОМЕР_1) по вулиці Поточній у районі будинку №80 у громадянина ОСОБА_3 та зараховано її до земель міста.

Рішення міської ради від 28 листопада 2007 №108/25 «Про передачу земельної ділянки по вулиці Поточній у районі будинку №80 в оренду громадянину ОСОБА_3 для проектування та будівництва автозаправної станції» скасовано, а право громадянина ОСОБА_3 на землю визнано таким, що припинилось.

Не погодившись з цим рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку і рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2011 року в адміністративній справі №2а-491/11 визнано протиправним та нечинним Рішення Дніпропетровської міської ради п'ятого скликання від 24 лютого 2010 року №663/55 «Про скасування рішення міської ради від 28 листопада 2007 року №108/25 «Про передачу земельної ділянки по вулиці Поточній у районі будинку №80 в оренду громадянину ОСОБА_3 для проектування та будівництва автозаправної станції».

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2013 року по справі №2а-491/11 вказане рішення залишено без змін і є чинним.

У зв'язку з невиконанням службовими особами міськради рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про зобов'язання укладення з позивачем договору оренди земельної ділянки для будівництва автозаправної станції в районі будинку 80 по вулиці Поточній в м. Дніпропетровську було зареєстровано кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №0000022.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом ч. ч. 1,6 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені особи.

Судом встановлено, що 08 квітня 2014 року між Дніпропетровською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,2709 га (кадастровий номер :07:182) по вулиці Потічній у районі будинку №80.

Згідно умов попереднього договору між позивачем та ТОВ «Юкон Сервіс ЛТД» від 15 січня 2008 року кінцевим строком укладення основного договору була дата не пізніше 15 лютого 2009 року, строк оренди АЗС - 35 місяців, орендна плата в місяць - грошова сума в гривнях, що еквівалентна 2000 (дві тисячі) доларів США за один місяць оренди у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно, неотриманий позивачем прибуток за цим договором склав суму 70000,00 доларів США.

Згідно умов попереднього договору №2 між позивачем та ТОВ «Юкон Сервіс ЛТД» кінцевим строком укладення основного договору була дата не пізніше 10 березня 2013 року, строк оренди АЗС - 35 місяців, орендна плата в місяць - грошова сума в гривнях, що еквівалентна 2000,00 доларів США за один місяць оренди у перерахунку за офіційним курсом Національного банку України.

Відповідно, неотриманий позивачем прибуток за цим договором склав суму 70000,00 доларів США.

А всього за двома договорами - 140000,00 доларів США.

Позивачем, з вини відповідача були порушені строки укладення основних договорів оренди АЗС, передбачені попередніми договорами оренди АЗС від 15 січня 2008 року та від 10 лютого 2012 року з ТОВ «Юкон Сервіс ЛТД».

Відповідно до ст. 116 ЗК України, підставами набуття права на земельну ділянку із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації.

Положеннями п. 34 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», передбачено, що до виключної компетенції міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради - сесії.

Частиною 1 статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173-1175 ЦК України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду, яку завдано фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, посадовими або службовими особами цих органів несе держава, АРК або орган місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових чи службових осіб.

Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався положеннями Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», враховував вже наявні рішення судів різних інстанцій, якими визнано порушення прав позивача з боку Дніпропетровської міської ради, та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 і спричиненої відповідачем упущеної вигоди шляхом своєчасного не укладення договору оренди, що потягло за собою значні збитки для позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні і не може погодитись із доводами апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради щодо відсутності документів, які б свідчили про здійснення заходів для підготовки будівництва АЗС, наявність грошових коштів для фінансування робіт по будівництву, наявність розробленого та затвердженого проекту будівництва, погоджень такого проекту відповідними контролюючими органами, наявність договорів з підрядними організаціями на виконання робіт по будівництву АЗС, оскільки вказані посилання було спростовано при вирішенні спору в суді першої інстанції наявними в матеріалах справи належними доказами у відповідності до ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.п.2 п.2 цієї статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На виконання п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Необхідною умовою доведення наявності упущеної вигоди є встановлення, насамперед, самих збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника й збитками потерпілої сторони. При цьому потрібно довести, що протиправна дія або бездіяльність особи, яка порушила право, є причиною, а збитки, що виникли у потерпілої особи, - слідством такої протиправної поведінки.

Факт спонукання позивачем Дніпропетровської міської ради до укладення договорів на протязі тривалого часу підтверджено порушенням кримінальної справи щодо працівників міськради і рішеннями судів різних інстанцій.

Проектно-кошторисна документація щодо будівництва АЗС позивачем розроблена та погоджена контролюючими органами.

Аналізуючи в сукупності всі обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає вимоги позивача обґрунтованими, упущену вигоду доведеною а оскаржуване рішення законним та відповідним всім нормам діючого законодавства.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень процесуального закону, які могли б привести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова