Справа № 559/2441/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ходак С.К.

при секретарі Свирида М.І.

за участю прокурора Шарун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за заявою Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі заявника ОСОБА_1 обєднаної територіальної громади Дубенського району Рівненської області про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 відумерлою ,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що місцевою прокуратурою прийнято рішення про представництво інтересів держави в особі Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області шляхом предявлення позовної заяви, оскільки Берегівська сільська рада Дубенського району Рівненської області не вживає заходи для визнання спадщини померлої особи, а саме права на земельну частку (пай), розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів, вартість якої становить 82839,26 грн., відумерлою, тобто наявний факт бездіяльності сільської ради, як органу місцевого самоврядування, що у свою чергу порушує інтереси держави.

Дубенською місцевою прокуратурою встановлено, що ОСОБА_2, який постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 23.08.1997, що підтверджується актовим записом про смерть №16 від 25.08.1997.

Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0105628 від 17.10.1996, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №9628 від 01.11.1996, ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай), розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів, що знаходиться на території с. Берег Дубенського району Рівненської області.

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до частини 1 статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Таким чином, у день смерті ОСОБА_2 за місцем його проживання відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай), розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів, вартість якої, згідно листа управління Держгеокадастру в Дубенському районі Рівненської області, становить 82839,26 грн.

Відповідно до листа Берегівської сільської ради №205 від 03.10.2016 інформація про спадкоємців ОСОБА_2 в раді відсутня. На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області та проживав одиноко.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №45029196 від 09.09.2016, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, який помер 23.08.1997, не заводилася.

Статтею 1277 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Невизначеність із субєктами права власності на земельну ділянку, що є предметом даного спору, виключає її належне використання, унеможливлює розпорядження нею Берегівською сільською радою для суспільних потреб.

Територіальна громада Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області є первинним суб'єктом органу місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, яка діє як суб'єкт права власності.

З моменту відкриття спадщини, а саме з 23.08.1997, безпосередньо Берегівською сільською радою Дубенського району Рівненської області або за її ініціативою не вжито жодних заходів з метою передання майна померлої особи у комунальну власність, тобто сільською радою не виконано вимоги передбачені частиною 1 статті 1277 Цивільного кодексу України, а отже наявний факт бездіяльності сільської ради, як органу місцевого самоврядування, що у свою чергу порушує інтереси держави.

У зв'язку із вищевикладеним, вбачаються підстави для представництва Дубенською місцевою прокуратурою інтересів держави в особі Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області шляхом звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Слід зазначити, що у відповідності до статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України.

Таким чином, місцева прокуратура вважає за необхідне захистити інтереси держави.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення згідно поданої заяви.

Представник ОСОБА_1 обєднаної територіальної громади Дубенського району Рівненської області в зал судового засідання не зявився хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином судовою повісткою.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з інформації, наданої Берегівською сільською радою, на території сільської ради проживав ОСОБА_2. Даний громадянин до дня смерті, а саме 23.08.1997 проживав одиноко, близьких родичів не мав (а.с.11).

23.08.1997 ОСОБА_2 помер. Факт смерті підтверджується актовим записом про смерть №16 від 25.08.1997 (а.с.15).

На день смерті ОСОБА_2 за місцем його проживання відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна частка (пай), розміром 3,25 умовних кадастрових гектарів, вартість якої, згідно листа управління Держгеокадастру в Дубенському районі Рівненської області, становить 82839,26 грн.(а.с.13, 14).

Відповідно до листа Берегівської сільської ради №205 від 03.10.2016 інформація про спадкоємців ОСОБА_2 в раді відсутня. На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований на території Берегівської сільської ради Дубенського району Рівненської області та проживав одиноко (а.с.11).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №45029196 від 09.09.2016, спадкова справа після смерті ОСОБА_2, який помер 23.08.1997, не заводилася (а.с.12).

Заявник просить визнати спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2, який помер 23 серпня 1997 року відумерлою на підставі ст. 1277 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

ОСОБА_2 помер 23 серпня 1997, тому при вирішенні спору суд застосовує закон, що діяв на час спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Разом з тим, прокурор вважає, що спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 є відумерлим саме на підставі ст. 1277 ЦК України.

Дійсно, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року.

Разом з тим, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. А тому, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Тобто, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Згідно роз'яснень, наданих Вищим Спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року.

Тобто положення абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, відповідно до якого правила ст. 1277 ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК, застосовуються, якщо спадщина не перейшла до держави в порядку, передбаченому ст. 555 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави.

Судом достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_2 ніхто із спадкоємців не прийняв спадщини, ніхто не звертався до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а тому, у даному випадку спадщина перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР.

В свою чергу ЦК УРСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи не було обґрунтовано доведені ті обставини, на які представник заявника посилалася як на підстави своїх вимог.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про визнання спадщини відумерлою не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. 1277, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 525, 549, 555 ЦК УРСР 1963 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви Дубенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі заявника ОСОБА_1 обєднаної територіальної громади Дубенського району Рівненської області, про визнання спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 відумерлою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: