Справа № 682/1281/17
Провадження № 2/682/612/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі : головуючого судді Зеленської В.І., при секретарі Кондратюк Л.О., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на частку квартири та визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в

10.05.2017 р ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, зареєстрованої за ОСОБА_2, та визначення за нею і за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на цю квартиру у розмірі по 1/4 частці кожному.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і пояснив, що у 1981 р між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який 07 лютого 1991 р припинено відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу. У шлюбі з ОСОБА_4 ними була придбана кооперативна двохкімнатна квартира АДРЕСА_2. У зв"язку з розірванням шлюбу, 22 березня 1995 р нотаріусом видане свідоцтво про право власності позивачки ОСОБА_3 на 1/2 частку цієї квартири. Право на іншу 1/2 частку квартири належало ОСОБА_4 11 липня 1991 р ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 5 травня 1995 р відповідач ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір міни належної йому однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_4 Таким чином, в період шлюбу позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2, як подружжя, набули право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Тому вважає, що ця частка квартири є спільним сумісним майном подружжя. Оскільки шлюб позивачки з відповідачем розірваний повторно 16.05.2017 р, то з метою захисту майнових прав позивачки просить припинити право спільної сумісної власності сторін на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, зареєстроване за ОСОБА_2, та визначити за ОСОБА_3 і за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на цю квартиру у розмірі по 1/4 частці кожному.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позову та вказує на те, що дійсно у 1991 році вступив у шлюб з позивачкою ОСОБА_3 На момент реєстрації шлюбу з позивачкою йому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. З метою спільного проживання, у 1995 р він уклав договір міни належної йому квартири на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, яка належала колишньому чоловікові позивачки - ОСОБА_4 і в якій фактично на той час позивачка проживала. Проте, він вважає, що внаслідок міни 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 перейшла в його особисту власність і не є спільним сумісним майном подружжя. Шлюб з позивачкою був розірваний у 2010 році. Тому вважає, що вимоги позивачки є безпідставними і необгрунтованими, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, про що подав письмові заперечення проти позову (а.с.23-25).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд знаходить, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.9).

07 лютого 1991 р шлюб між позивачкою та ОСОБА_4 розірваний, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 07.02.1991 р (а.с.10).

На підставі заяви подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, 22 березня 1995 р державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області на підставі ст. 22 КпШС України видане Свідоцтво про право власності, яким посвідчено, що в спільному сумісному майні подружжя, придбаному ними за час шлюбу, право власності належить в 1/2 частці ОСОБА_3. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке кожного із них посвідчується в зазначених частках, складається з двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.7).

З означеного Свідоцтва вбачається, що спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розділене і частка кожного з них у майні визначена, а отже, це майно перестало мати статус спільного сумісного майна подружжя.

11 липня 1991 р позивачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.11).

5 травня 1995 р між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладеного нотаріально посвідчений договір міни, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 належну йому на праві особистої власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в обмін на належну ОСОБА_4 1/2 частку двохкімнатної квартири АДРЕСА_2. Обмін квартири здійснений без грошової доплати (а.с.8).

Відповідно до ст. 24 КпШС УРСР, яка діяла на моент укладення договору міни, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 57 СК України, що діє на момент виникнення спірних правовідносин, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Здійснивши обмін належного на праві особистої власності майна, яке належало відповідачу ОСОБА_2 до одруження з ОСОБА_3, без грошової доплати, ОСОБА_2 набув в особисту власність 1/2 частку двохкімнатної квартири АДРЕСА_2.

Тому суд вважає, що 1/2 частка двохкімнатної квартири АДРЕСА_2, набути ОСОБА_2 на підставі договору міни, не набула режиму спільної сумісної власності подружжя. А тому позовні вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Судом встановлено, що Сторони вперше зареєстрували шлюб 11.07.1991 р та розірвали його 26.03.2010 р (а.с.11-12). Повторно сторони зареєстрували шлюб 23.12.2011 р, який розірвали 16.05.2017 р (а.с. 32, 33). А отже не вбачається підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 20, 57, 72 СК України, суд

в и р і ш и в

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, зареєстрованої за ОСОБА_2, та визначення за нею і за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на цю квартиру у розмірі по 1/4 частці кожному.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зеленська В. І.