Справа № 573/649/17
Номер провадження 2/573/306/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

31 серпня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, Миколаївська селищна рада Білопільського району Сумської про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Луциківської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 02 грудня 2002 року померла її мати ОСОБА_5, 02 травня та 21 серпня 2004 року відповідно померли рідні брати - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Після цього, 15 лютого 2005 року, помер ще один її рідний брат чоловік та батько відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8. Після смерті останніх до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини не зверталася так як перебувала у стані стресу та не мала відомостей про наявність спадкового майна. У свою чергу відповідачка ОСОБА_2 також не надала їй документів, які залишилися після смерті рідних, а оформила спадщину на себе та свого сина ОСОБА_3, привласнивши таким чином все спадкове майно. У 2016 році дізналася про існування заповіту від імені матері на користь останнього та довідки для оформлення спадщини, які вважає підробленими. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. ст. 1272, 1280 ЦК України позивачка просить:

1) визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла 11 грудня 2001 року, та брата - ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року;

2) визнати недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений виконавчим комітетом Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року за №20 та довідку для оформлення спадщини №765 від 24 грудня 2009 року, видану виконавчим комітетом Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області;

3) здійснити перерозподіл спадщини по спадковим справам ОСОБА_5 та ОСОБА_8 №151/2007 від 30 травня 2007 року з відповідною компенсацією коштів, отриманих від оренди земельних паїв в межах позовної давності в розмірі 60 000 гривень.

12 червня 2017 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій, окрім зазначеного вище, просить визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом №78 та №79 від 29 січня 2010 року, видані Улянівською державною нотаріальною конторою Білопільського району Сумської області на імя ОСОБА_2 відносно земельних паїв ОСОБА_6, який помер 02 травня 2004 року та ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року, як такі, що були помилково оформлені на підставі підробленої довідки №765 від 24 грудня 2009 року, виданої виконавчим комітетом Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області та закрити провадження у справі щодо позовних вимог про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5, посвідченого виконавчим комітетом Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року за №20 (а. с. 223 т. 1).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 31 серпня 2017 року провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, виконавчого комітету Луциківської сільської ради про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5, посвідченого виконавчим комітетом Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року за №20, закрито за заявою позивачки (а. с. 31-32, т. 2).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_9 решту позовних вимог підтримали.

Відповідачка ОСОБА_2, представник останньої за довіреністю ОСОБА_10, а також відповідач ОСОБА_2 позов не визнали.

Представник відповідача виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 29, т. 2).

Третя особа - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав.

Представник третьої особи - Миколаївської селищної ради у судове засідання не зявився. Миколаївський селищний голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника (а. с. 25, т. 2).

Заслухавши позивачку ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2, їх представників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно, третю особу ОСОБА_4, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та кримінального провадження №0000731 від 02 грудня 2016 року, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11 грудня 2001 року померла мати позивачки - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №120726 (а. с. 65, т. 1).

Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Луциківської сільської ради 01 березня 2001 року, остання за життя заповіла належну їй земельну ділянку площею 4,358 га відповідачу ОСОБА_3 (а. с. 166, т. 1).

11 травня 2002 року державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,358 га, розташовану на території Луциківської сільської ради, яка належала померлій 11 грудня 2001 року ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №012630, виданого 29 серпня 2000 року 2001 року Луциківською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №331 (а. с. 168, т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 534 ЦК УРСР було передбачене право громадянина залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР).

Отже, відповідач ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5

Крім того судом встановлено, що 02 травня 2004 року в с. Луциківка, Білопільського району, Сумської області помер рідний брат позивачки - ОСОБА_6, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №4 від 17 травня 2017 року (а. с. 100, т. 1).

Зі свідоцтва про смерть серії 1-БП №202984 вбачається, що 21 серпня 2004 року в с. Луциківка, Білопільського району, Сумської області помер другий рідний брат позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 (а. с. 64, т. 1).

Після смерті останніх відкрилася спадщина на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які належали померлим на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ - СМ №012639 та серії ІІ - СМ №012638 відповідно, виданих Луциківською сільською радою 29 серпня 2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання від 07 квітня 2001 року, зареєстрованих у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№337, 336 та грошові вклади з відсотками (а. с. 218, т. 1).

15 лютого 2005 року в с. Луциківка, Білопільського району, Сумської області помер рідний брат позивачки та чоловік відповідачки ОСОБА_2 і батько відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП №202984 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 17 травня 2017 року (а. с. 64, 99, т. 1).

До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,932 га в межах згідно з планом, розташована на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, право приватної власності на яку посвідчене державним актом серії ІІ - СМ №012636, виданим Луциківською сільською радою 29 серпня 2001 року на підставі рішення 19 сесії 23 скликання від 07 квітня 2001 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №334 та земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,690 га в межах згідно з планом, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №015198 за реєстровим №361, який був виданий Луциківською сільською радою на підставі рішення 21 сесії 23 скликання від 18 серпня 2001 року (а. с. 172, 174, т. 1).

Відповідно до заповітів, посвідчених 26 грудня 2003 року секретарем Луциківської сільської ради, зареєстрованих у реєстрі за №72 та №74, ОСОБА_5 А заповів усе своє майно, в тому числі земельну частку (пай) розміром 3,932 га (державний акт на право приватної власності на землю, виданий Луциківською сільською радою ІІ-СМ №012636 від 29 серпня 2001 року) своїй дружині ОСОБА_2, а грошовий вклад у філіалі 3231/037 с. Луциківка на компенсаційному рахунку №91551338 своєму сину - ОСОБА_3 (а. с. 170, т. 1).

З матеріалів справи також вбачається, що 30 травня 2007 року за заявою ОСОБА_2 державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_8, який помер 15 лютого 2005 року (а. с. 169, т. 1).

13 травня 2007 року відповідачці видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,932 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,690 га, які належали її померлому чоловіку, ОСОБА_5, на підставі державних актів серії ІІ - СМ №012636 та серії ІІІ-СМ №015198 відповідно, а також на пайовий фонд майна КСП «Луциківське» ПАФ «Булат» с. Луциківка Білопільського району, Сумської області розміром 3 373 грн. або 0,306%, яке належало спадкодавцю на підставі майнового сертифікату серії СУ-І №013244 від 08 лютого 2002 року (а. с. 185, т. 1).

Крім того, з матеріалів цивільної справи також вбачається, що 29 січня 2010 року відповідачка звернулася до державного нотаріуса Улянівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її чоловіка та фактично за життя ним було успадковане після смерті рідних братів ОСОБА_6, який помер 02 травня 2004 року та ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року (а. с. 193, т. 1).

Надалі, 29 січня 2010 року, ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 15 лютого 2005 року, на дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,359 га та 4,075 га, розташовані на території Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, які на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №012638 та серії ІІ-СМ №012639, виданих 29 серпня 2001 року Луциківською сільською радою Білопільського району Сумської області, зареєстрованих у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№336, 337, належали ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року та ОСОБА_6, який помер 02 травня 2004 року відповідно, спадкоємцем яких був брат - ОСОБА_8, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Разом з цим відповідачці було видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка на грошові вклади з відсотками, розташовані на рахунках №91551357 та №947 у ВАТ «Державний ощадний банк України», відкриті на імя ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року та грошовий вклад з відсотками, розташований на рахунку №91551356 у ВАТ «Державний ощадний банк України», відкритий на імя ОСОБА_6, який помер 02 травня 2004 року (а. с. 220, т. 1).

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (а. с. 1218 ЦК України)

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною третьою вказаної норми закону передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та виходячи з аналізу наведених вище норм закону, суд приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5, який помер 15 лютого 2005 року.

Основними причинами пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини після померлих матері та брата позивачка зазначила перебування у стані стресу внаслідок смерті близьких, складні сімейні обставини та скрутне матеріальне становище. Як на підставу несвоєчасного прийняття спадщини ОСОБА_1 також вказала на свою необізнаність про існування спадкового майна та ненадання відповідачкою ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на нього.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала ряд доказів, з яких вбачається, що 02 липня 2002 року розлучилася з чоловіком. В період з квітня 2004 року по вересень 2006 року офіційно не працювала. З 22 жовтня 2001 року по 07 лютого 2005 року син позивачки, ОСОБА_14, відбував покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми 11 травня 2002 року у виді позбавлення волі. А 18 серпня 2002 року її донька, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи ученицею ПТУ №16 м. Суми, народила сина (а. с. 4-5, 116-121, т. 1).

Крім того, з наданих позивачкою доказів також вбачається, що в період з 04 по 18 жовтня 2012 року її донька перебувала в нейрохірургічному відділенні СОКЛ з діагнозом: забій головного мозку, забійна рана потиличної частини голови. Сама ж ОСОБА_1 з 2014 року періодично проходить обстеження та лікування у звязку з наявною гіпертонічною хворобою (а. с. 131, 224-243, т. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Згідно з розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи викладене вище, суд не може визнати обставини, на які посилається позивачка ОСОБА_1 поважними. Оскільки, на переконання суду, вони не були обєктивною перешкодою для позивачки у прийнятті спадщини після своєї матері, яка померла 11 грудня 2001 року та померлого 21 серпня 2004 року брата. Із заявами про прийняття спадщини після смерті останніх ОСОБА_1 повинна була звернутися протягом шести місяців, тобто до 11 червня 2002 року та 21 лютого 2005 року відповідно, тоді як на даний же час з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 пройшло 15 років, а після смерті ОСОБА_7 - 13 років.

Надані позивачкою докази не свідчать беззаперечно про те, що вона була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (у тому числі й надіслати її поштою) у передбачений законом строк.

При вирішенні питання про надання позивачці додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд не бере за основу доводи останньої про її необізнаність щодо наявного спадкового майна та відсутність правовстановлюючих документів на нього, оскільки вони не дають підстав для поновлення строку.

Таким чином, позивачкою не надано доказів того, що заяву про прийняття спадщини після смерті матері та брата вона не подала у звязку з обєктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили подачі заяви у визначений законом строк, підстави для задоволення позову та визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, пропущеного з поважних причин, відсутні.

З огляду на викладені вище обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла 11 грудня 2001 року та брата - ОСОБА_5 І А., який помер 21 серпня 2004 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом №78 та №79 від 29 січня 2010 року, виданих Улянівською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_2 відносно земельних паїв ОСОБА_6 А, який помер 02 травня 2004 року та померлого 21 серпня 2004 року ОСОБА_7, а також про перерозподіл спадщини після смерті останнього, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1280 ЦК України передбачено, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини 2 і 3 ст.1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм в натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Як вбачається зі ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, з урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Проте, як встановлено судом, в установленому законом порядку ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_7, який помер 21 серпня 2004 року, не прийняла з причин, які не були визнані судом поважними, а отже, не набула права на спадщину останнього. Крім того, позивачка не довела суду належними і допустимими доказами факту порушення її прав, як спадкоємця за законом, відповідачкою ОСОБА_2, а отже, її позовні вимоги про скасування свідоцтва про права на спадщину іншого спадкоємця, який у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину та про перерозподіл спадщини задоволенню не підлягають.

Посилання ОСОБА_1 на довідку №765 від 24 грудня 2009 року, видану секретарем Луциківської сільської ради Білопільського району ОСОБА_16, в якій містилася завідомо неправдиві відомості про спільне проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_7 на день смерті останнього 21 серпня 2004 року за адресою: Білопільський район, с. Луциківка, вул. Слобода, 10, що встановлено ухвалою суду про закриття кримінального провадження від 08 лютого 2017 року, яка була підставою для видачі ОСОБА_2 оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не спростовують викладених вище висновків суду про відсутність порушення з боку відповідачки прав позивачки як спадкоємця і не є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 в частині скасування свідоцтв про право на спадщину за заповітом та перерозподіл спадщини, оскільки, як зазначено вище, у даному випадку позивачка не набула статусу субєкта спадкування після смерті ОСОБА_7 внаслідок того, що в установлений законом строк не прийняла спадщину після останнього.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною довідки, виданої секретарем Луциківської сільської ради Білопільського району ОСОБА_16 24 грудня 2009 року за №765, яка у подальшому, стала підставою для видачі відповідачці ОСОБА_2 29 січня 2010 року оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за заповітом суд зазначає, що в судовому засіданні позивачка всупереч ст. 60 ЦПК України не довела той факт, що вказаною довідкою були порушені її права як спадкоємця, а тому у задоволенні даних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 524-525 ЦК УРСР 1960 року, ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1268, 1269, 1270, 1272, 1280, 1301 ЦК України, п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, ст. ст. 4, 10, 11, 57-61, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, Миколаївська селищна рада Білопільського району Сумської про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

Справа № 573/649/17

Номер провадження 2/573/306/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

31 серпня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, Миколаївська селищна рада Білопільського району Сумської про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, для складання повного тексту рішення необхідний тривалий час, а тому суд вирішив проголосити його вступну та резолютивну частину.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Луциківської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_4, Миколаївська селищна рада Білопільського району Сумської про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним та перерозподіл спадщини залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: