АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання двох малолітніх дітей аліменти в розмірі 1/2 частини з усіх видів йото заробітку (доходу) щомісяця починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття. Також просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на власне утримання в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною трьох років. Стягнути з відповідача на її користі, понесені у справі судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком її неповнолітніх дітей, проте починаючи з листопада 2015 року відповідач проживає окремо, відмовляється від надання матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей. На даний час відповідач працює на посаді директора ТОВ «Квадро Центр» на постійній основі та має стабільний дохід, натомість позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а отже стабільного доходу не має.

Справа № 755/17324/16-ц
№ апеляційного провадження 22-ц/796/5940/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.11.2016 і до досягнення найстаршою дитиною, сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24.11.2016 і до досягнення дитиною, донькою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодився із ухваленим рішенням суду відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, без всебічного та повного дослідження усіх обставин справи у зв'язку з чим є необґрунтованим. Відповідач вказує на те, що судом під час ухвалення рішення не було з'ясовано чи існує між позивачем та відповідачем домовленість про участь одного із батьків хто проживає окремо від дітей про утримання дітей у грошовій або натуральній формі; договір про сплату аліментів на дітей, у якому визначено розмір та строки виплати. Суд не прийняв до уваги наявні в матеріалах справи виписки, довідки, які підтверджували факт добровільної сплати відповідачем аліментів на дітей. Доказів, які б свідчили про те, що грошових коштів, які сплачував відповідач в добровільному порядку на утримання своїх малолітніх дітей, недостатньо для їх утримання позивачем до суду першої інстанції не було подано, як і не було доведено того факту, що відповідач ухиляється від сплати коштів на утримання дітей. Позивачем не було доведено того факту, що відповідач відмовлявся від надання матеріальної допомоги на утримання дітей та що він у добровільному порядку не сплачує кошти на їх утримання, та не надано доказів, які б підтверджували, що позивач несе витрати на утримання дітей, які є співмірними з заявленими нею позовними вимогами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з'явились. Сторона відповідача є повідомленою належним чином, так як судове повідомлення згідно даних поштового відділення було отримано представником відповідача ОСОБА_8 Причини неявки суду повідомлені не були тому, в порядку ч. 1 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (а.с.7,8).

Діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН» від 01.11.2016 (а.с.9). Відповідач проживає окремо від дітей, що ним визнано в ході розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2, згідно з довідки від 25.11.2016, працює в ТОВ «КВАДРО ЦЕНТР» на посаді начальника відділу по роботі з персоналом, мала дохід в період з 05.05.2015 по 31.12.2015 в розмірі 172952,49 гривень, в тому числі забезпечення по вагітності та пологах 85075,20 гривень. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягненню трирічного віку (а.с.36).

Відповідач ОСОБА_1 займає посаду директора ТОВ «КВАДРО ЦЕНТР», його дохід за період з 01.09.2016 по 28.02.2017 склав 334738,31 гривень, що підтверджується довідкою від 14.03.2017 (а.с.52).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину, а визначаючи розмір аліментів, враховував відсутність домовленості між батьками, матеріальне становище відповідача та відсутність доходу позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такими, що відповідають встановленим фактам та ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має також дружина, з якою проживає дитина, й в разі розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ч.1 до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи вказані норми матеріального права, суд першої інстанції визначив частку заробітку відповідача в розмірі 1/3, яку він повинен виплачувати на утримання дітей. При цьому судом були враховані такі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому порушень норм чинного законодавства не вбачається.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту ухилення відповідача та наявності даних щодо сплати аліментів в добровільному порядку висновків суду не спростовують. Так, матеріалами справи підтверджуються посилання відповідача на здійснення сплати аліментів в період з вересня 2016 по грудень 2017 (а.с.55,56). Разом з тим, предметом спору є саме розмір аліментів, оскільки між батьками не досягнуто домовленості з цього питання. Суду не було надано доказів наявності укладеного між сторонами договору про сплату аліментів на дітей, у якому були б визначені розмір та строки виплати, а тому доводи апеляційної скарги щодо не з'ясування судом цих обставин є безпідставними.

Мати дітей доходу не має у зв'язку з тим, що здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно обов'язок по забезпеченню її прожиткового мінімуму покладається на батька і визначений судом розмір - 1/6 частина заробітку стороною відповідача не спростовується.

А отже визначений судом розмір аліментів на утримання двох дітей та їх матері, який у сукупності становить Ѕ частину заробітку відповідача відповідає їх потребам та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: