Номер провадження 2/754/3363/17
Справа №754/2475/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2017 року Деснянський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Полярній М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 12.01.2010 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу не було визначено місце проживання їх дитини після розлучення. Їх донька за їх спільною домовленістю проживає фактично з нею, вона виявляє турботу про неї та забезпечує належні умови проживання та виховання для дитини, а також її нормальний психологічний та інтелектуальний розвиток. Оскільки відповідач останнім часом виявляє бажання забрати дитину до себе, а вона вважає, що в її інтересах проживати саме з матір»ю, оскільки вона може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку своєї доньки, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, вимушена була звернутися з даним позовом до суду. Просила суд постановити рішення про визначення місця проживання доньки разом з нею.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі за вищевикладеними обставинами та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явилася, просила суд вирішити спірне питання на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного .

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 12.01.2010 року.

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем по справі, на даний час неповнолітня донька сторін по справі проживає разом з матір»ю.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину .

В даний час відповідач проживає окремо від позивача. Неповнолітня дитина проживає спільно з матір»ю, де забезпечується всім необхідним, умови для виховання, розвитку та проживання дитини відповідають вимогам.

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Виходячи із інтересів малолітньої та намагаючись забезпечити в подальшому можливість її всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку, суд визнав виключними обставинами ті, про які йшлося вище.

.Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матір»ю, оскільки таке рішення максимально відповідає її інтересам.

За наведеного вище, враховуючи інтереси дитини, її вподобання, вік, стан її здоров»я, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини спільно з нею, як з матір»ю є обґрунтованими та підлягають також задоволенню, оскільки не суперечать інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 112, 160,161, 180-182 Сімейного Кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір»ю -ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя