Провадження № 2/638/1058/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 березня 2017 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова в складі головуючого судді Штих Т.В., секретаря Ситнік Д.Л., розглянувши в цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просили визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із вибуттям на інше постійне місце проживання.

В наступному позивачі змінили підстави позову, просили визнати відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю понад шість місяців без поважних причин.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що з червня 1996 року відповідачка не проживала у квартирі за місцем реєстрації, а у вересні 1999 року, вже перебуваючи у шлюбі, виїхала за кордон разом з чоловіком ОСОБА_5 і більше не поверталась. Таким чином, з 1999 року відповідач взагалі не проживає в квартирі, де вона зареєстрована. При цьому позивачі постійно проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, самостійно утримують квартиру, сплачують житлово-комунальні платежі. Відповідач участі у витратах не приймає, квартирою не цікавиться. Реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі призводить до нарахування додаткових комунальних платежів (за гарячу та холодну воду, каналізацію, газ). Також позивачі не можуть внаслідок відсутності відповідача реалізувати своє право на приватизацію даного житла та набути його у власність.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом було направлено судову повістку про виклик до суду та копії відповідних документів.

Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Представник позивачів ОСОБА_6 просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, про що надав відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, а представник позивачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 27.07.1978 року, про що зроблено актовий запис за № 1261 (свідоцтво про укладення шлюбу від 27.07.1978 року НОМЕР_1). Від шлюбу мають двох дітей: позивачку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження від 15.05.1986 року НОМЕР_2) та ОСОБА_7 (свідоцтво про народження від 25.09.1979 року НОМЕР_3).

09.09.1983 року бюро по обміну житлової площі виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів було видано обмінний ордер № 6366, відповідно до якого ОСОБА_1 було дозволено зайняти по обміну з громадянином ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_4 житлову площу, що складалась з двох кімнат площею 28, 35 кв.м. До ордеру було вписано також чоловіка наймачки ОСОБА_2 та доньку наймачки ОСОБА_7

На підставі вказаного ордеру родина ОСОБА_7 вселилась до квартири АДРЕСА_3.

Згідно до довідки дільниці № 3 КП «Жилкомсервіс» № 808 від 24.03.2015 року вказана квартира не приватизована, проживаючими в ній зареєстровані наймач ОСОБА_1 (позивач) з 20.10.1983 року, чоловік ОСОБА_2 (позивач) з 20.10.1983 року, донька ОСОБА_4 (відповідач) з 16.05.1996 року, донька ОСОБА_3 (позивач) з 02.07.2003 року.

ОСОБА_7 (відповідач) 19.04.1997 року вийшла заміж за мешканця Палестини ОСОБА_9, про що зроблено актовий запис за № 445 (повторне свідоцтво про одруження від 10.06.1997 року НОМЕР_4), та прийняла прізвище ОСОБА_4.

У червні 1996 року відповідачка виїхала з квартири АДРЕСА_3, щоб проживати разом із чоловіком. У вересні 1999 року відповідачкавиїхала разом з чоловіком ОСОБА_9 кордон для постійного проживання, точне місцеперебування її позивачам невідоме. При цьому відповідачка не змінила свою адресу реєстрації місця проживання.

З тих пір відповідачка не поверталась, квартирою, в якій зареєстроване її місце проживання, не цікавилась, участі у витратах на її утримання не приймала, оплату житлово-комунальних платежів в частині, що здійснюються на неї, не проводила.

При цьому позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 постійно проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, самостійно утримують її, сплачують житлово-комунальні платежі, в тому числі і за відповідачку ОСОБА_4

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ст.6 Житлового кодексу УРСР житлове приміщення надається наймачу та членам його сім'ї для постійного в ньому проживання, тобто для використання його за цільовим призначенням (задоволення своїх потреб та розпорядження ним у відповідних межах), а тому, якщо житлова площа фактично не використовується у визначених законом цілях або використовується не за призначенням, збереження за відсутньою особою права користування таким житловим приміщенням може не відповідати призначенню цього права.

За ст. 9 Житлового кодексу УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 фактично не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 1996 року по даний час, будь-яким чином вказаним жилим приміщенням не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, при цьому не було внесено зміни в її адресну реєстрацію.

За ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

За Правовими позиціями Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 р сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням, так і для відмови в цьому.

Відповідач ОСОБА_4 не користується своєю житловою площею багато років, що призводить до виникнення у позивачів додаткових витрат у вигляді нарахувань за комунальні послуги та не дає їм можливості реалізувати свої права на приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Так, за ч.2 ст.8 вказаного Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. У зв'язку із викладеним постійна відсутність особи, яка зареєстрована за даною адресою, не дає змоги іншим повнолітнім членам сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі, використати свої права на отримання житлового приміщення у спільну сумісну або часткову власність.

За ст. 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

За ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому відповідачем не доведено та не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що він не проживає за місцем реєстрації з поважних причин.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову і визнає ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1,у зв'язку із відсутністю понад шість місяців без поважних причин.

На підставі ст.ст. 405 ЦК України, ст. 9,156 ЖК України, керуючись ст.ст. 10,57,58,60,88,224-226 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги позивачем та письмової заяви про перегляд заочного рішення відповідачем.

Суддя Штих Т.В.