Провадження № 22ц/790/2485/17 Головуючий 1-ї інстанції - Остропілець Є.Р.
Справа № 619/130/16-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - захист прав споживачів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства банку «Меркурій», ОСОБА_3 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ банк «Меркурій», ОСОБА_3 та просив визнати недійсним договору № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту від 31 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій» та додаткові угоди, укладені до нього; визнати недійсним правочин, а саме договір № 02/2-08-209 застави виробничого обладнання від 28 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ Банк «Меркурій»; визнати недійсним договір № 02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій»; визнати недійсним іпотечний договір № 16-03-86 від 31 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Банк «Меркурій», та додаткові угоди до нього; вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості майна запис про заборону на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, магазин-салон № 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обтяження 9685817 від 31 березня 2010 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 31 березня 2010 року між ним та ПАТ Банк « Меркурій» було укладено договір № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту.

Позивач вважає, що укладений договір є недійсним, оскільки був укладений всупереч нормам діючого законодавства, відповідач не надав повної інформації для здійснення ним свідомого вибору та внесення відповідачем завідомо неправдивих умов до договору споживчого кредиту. Крім того, з заяв на видачу готівки взагалі не зрозуміло хто отримав кредитні кошти.

Позивач стверджує, що при укладенні договору банком не було додержано вимоги ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1, 2.4 Постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, оскільки жодних варіантів кредитування позивачу не було запропоновано, жодної з переліченої у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформації у письмовій формі позивачу банком надано не було, а саме: про умови кредитування, орієнтовну сукупність вартість кредиту , наявні форми кредитування за коротким описом відмінностей між ними; тип відсоткової ставки; варіанти проведення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Таким чином, як стверджує позивач, він був позбавлений з вини банку необхідної інформації для здійснення ним свідомого вибору та не зміг оцінити переваги та недоліки різних схем кредитування.

Доказом застосування банком нечесної підприємницької практики є те, що у кредитній справі ОСОБА_1 не міститься зазначеного у п. 2.4 Постанови НБУ № 168 письмового підтвердження ознайомлення позивача під його власний підпис з вищевказаною інформацією.

ОСОБА_1 стверджує, що заяви на видачу готівки, які були ним отримані від ПАТ банк «Меркурій» є недійсними, оскільки вони підписані не встановленими особами, без зазначення їх посад та ініціалів. Крім того, ці заяви не містять круглої печатки установи банку, що здійснила видачу готівки, а містять лише печатку канцелярії банку, яка не є касовим відділом банку, а отже не може посвідчувати такого типу документи.

В забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та банком були укладені договори: іпотечний договір, договори застави виробничого обладнання та додатки до них, які позивач також вважає недійсними відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ Банк «Меркурій», ОСОБА_3 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та захисту прав споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 31 березня 2010 року між позивачем та ПАТ Банк « Меркурій» було укладено договір № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту та в подальшому укладені договори застави та іпотеки, як засоби забезпечення виконання зобов'язань .

Згідно п. 6.13 кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди № 14 від 25 вересня 2012 року, підписанням кредитного договору позичальник підтвердив надання інформації про послуги, що йому надаються банком, а їх отримання відбулось без нав'язування збоку банку.

Сукупна вартість кредиту для позичальника у грошовому виразі та процентному значенні встановлена в п.п. 1.4, 1.5 кредитного договору . При цьому в п. 1.6. кредитного договору банк та позичальник домовилися, що у випадку збільшення або зменшення сукупної вартості кредиту банк не перераховує сукупну вартість кредиту.

Згідно додаткової угоди № 5 до договору № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту від 31 березня 2010 року змінено назву кредитного договору з « договору № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту від 31.03.2010» на «договір № 18-06П-23 на кредитну лінію від 31.03.2010»

З додаткової угоди № 15 від 08 листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано суму кредитної заборгованості перед банком станом на 08 листопада 2013 року в розмірі 3700000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Кредитним договором передбачено всі істотні умови кредитування. Власноручно підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 висловив свою згоду з усіма умовами, підтвердив його здатність виконувати такі умови.

Такі висновки судова колегія вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Посилання позивача на те, що при укладанні кредитного договору порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не надано йому повної інформації щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. 15 і 23 цього Закону.

Із змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що сторони обумовили і прописали в договорі всі необхідні умови, які відповідають вимогам щодо укладення кредитних договорів.

Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено надання позичальникові споживчого кредиту у сумі 2525000 грн. на споживчі потреби, а позичальник зобов'язався повернути кредит 30 березня 2011 року згідно графіку погашення. Сукупна вартість (абсолютне значення подорожання) кредиту для позичальника у грошовому виразі становить 622050 грн. 34 коп. і складається з: щомісячної суми процентів у розмірі 27% річних; страхування - 0, 3% від вартості предмета застави; послуги нотаріуса у розмірі 1500 грн.; послуги реєстраторів у розмірі 55 грн. Сукупна вартість кредиту для позичальника в процентному значенні складає 26, 41%. Сукупна вартість кредиту може змінюватись (збільшуватись або зменшуватись) у зв'язку зі змінами умов надання супутніх послуг, особливостями графіку погашення, тощо. Банк не перераховує сукупну вартість споживчого кредиту. Перелік платежів позичальника по кредиту та розрахунок сукупної вартості кредиту наведено в додатку до цього договору, який є невід'ємною частиною договору.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про кредитні умови: мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту, строк, на який одержано кредит та варіанти його повернення, тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, кредитний договір укладено за ініціативи ОСОБА_1, при цьому останній свідомо уклав кредитний договір на зазначених у договорі умовах, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконував його умови.

Таким чином, при підписанні кредитного договору позивач погодився з усіма умовами даного правочину і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позивач отримав передбачену даним договором суму кредиту, а також отримав примірник правочину, що давало йому додаткову можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, що передбачено ч. 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак позивач цього не зробив, використавши кредитні кошти на свій розсуд.

При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів, і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Судова колегія вважає, що під час апеляційного розгляду справи не найшли підтвердження доводи позивача про те, що при укладенні спірного кредитного договору були порушені права позивача як споживача, а також, що умови укладеного між сторонами правочину порушують права позивача чи є несправедливими. Зібраними по справі доказами, підписанням позивачем договору підтверджено, що ОСОБА_1 ознайомлювався з умовами кредитування в банку і погодилась з ними в повному обсязі.

Крім того, у разі ненадання споживачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту суб'єкт господарювання відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає своїм наслідком визнання договору недійсним.

Відповідно до положень, закріплених у п. 2 ч. 1, ч. ч. 2, 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ПАТ банк «Меркурій» при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 здійснював нечесну підприємницьку практику та використовуючи необізнаність позивача у питаннях фінансових послуг ввів його в оману щодо істотних умов кредитування.

Не надані такі докази представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що заявки на видачу готівки не відповідають Типовій інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242 та ДСТУ 4163-2003, є безпідставним. Апелянтом не враховано, що Інструкція встановлює загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади. Крім того, ДСТУ 4163-2003 поширюється на організаційно-розпорядчі документи (постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті), яким не є заявка на видачу готівки. Організаційно-розпорядчий документ - вид письмового документа, у якому фіксують рішення адміністративних і організаційних питань, а також питань управління, взаємодії, забезпечення і регулювання діяльності органів влади, установ, підприємств, організацій, їх підрозділів і посадових осіб. З матеріалів справи вбачається, що видача кредитних коштів здійснювалось на підставі службових розпоряджень. Всі заяви на видачу готівки позичальнику скріпленні відбитком печатки (штампу) банку. Серед додаткових реквізитів в заявах на видачу готівки наведені паспортні дані особи - отримувача коштів - ОСОБА_1 Наведена в заявах на видачу готівки інформація усуває сумніви в призначенні, обсязі та учасниках касових операцій з видачі кредитних коштів позичальнику.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилалась в обґрунтування позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -