Справа № 752/5673/16-ц
Провадження №: 2/752/677/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В., Тіткової І.Ю., Тасенко О.О.,Мороз О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, третьої особи Приватного підприємства «Техбюро» про визнання права власності на майно, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третіх осіб приватного нотаріуса Русанюк З.З., Приватного підприємства «Техбюро» про визнання права власності на майно.

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.25-27) просить суд: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02. 2013 року укладений між Приватним підприємством «ТЕХБЮРО» та ОСОБА_2, недійсним в частині сторони покупця; визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на нежилі приміщення з АДРЕСА_2; та зобов'язати Державну реєстраційну службу внести зміни в реєстр прав власності змінивши дані про власника нежилих приміщеннь з АДРЕСА_2, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

У мотивування заявленого позову вказує, що відповідач по справі є її рідним сином.15.02.2013 року між Приватним підприємством «ТЕХБЮРО» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого у реєстрі за № 640. З метою створення власного бізнесу вона(позивач) уклала кредитний договір з Укрсоцбанком у 2005 році. Даний кредитний договір супроводжувавсь договором іпотеки на двокімнатну квартиру в м. Дніпропетровськ, що належала їй на праві приватної власності. На кредитні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 яка згодом була переобладнана в нежитлове приміщення відповідно до вимог чинного законодавства.

Переобладнання у нежилий фонд коштувало багато грошей на підставі чого у неї виникла необхідність не лише укласти в 2008 році новий кредитний договір з Укрсоцбанком, а й звертатися за допомогою до родичів. Вона була вимушена знайти інше, дешевше приміщення, а кредитні зобов'язання закрити за рахунок різниці вартості майна. Її син відповідач ОСОБА_2 самостійного прибутку не мав, що підтверджується податковими ладними за 2011 та 2012 звітні роки.

15.02. 2013 року вона продала нежиле приміщення АДРЕСА_1, за рахунок чого частково закрила кредитні зобов'язання, інша частина грошових коштів пішла на придбання нежилого приміщення з АДРЕСА_2

Фактично набувачем нерухомого майна була вона. Дана обставина підтверджується попереднім договором від 19 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом. Грошові кошти на придбання приміщення в неї були, що вона може підтвердити розписками, договором купівлі продажу від 15.02.2013 року, відповідно якого вона перед цим продала інше нежиле приміщення, а також довідкою № 6498/10/04-67-13-04 від 31.03.2016 з ДФС України. Сторони правочину за договором купівлі-продажу від 15 лютого 2013 року між ПП «ТЕХБЮРО» та Відповідачем мали намір відчуження майна саме позивачу, а оформлення пройшло на відповідача.

Дана необхідність зумовлювалась наявними в неї борговими зобов'язаннями за кредитними договорами . Фактичне списання боргу Банком досі не вчинено. Довідкою № 10.1-186/96-11017 від 15 червня 2016 року повідомлено, що борг за кредитним договором від 29.12.2005 року з повністю погашено, а листом № 08.406-297/96-10819 від 13 червня 2016 року повідомлено, борг за кредитним договором від 29.02.2008 року знаходиться на списанні.

Вона бажала уникнення можливих наслідків щодо придбаного майна до отримання підтвердження списання кредитних зобов'язань. Дана обережність виявилась виправданою, оскільки протягом трьох років Банком відповідні дії не виконані.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовомдо ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення у якому просить усунути перешкоди в користуванні власністю та виселити ОСОБА_1 з нежилих приміщень з АДРЕСА_2

У мотивування своїх вимог вказує, що він є власником нежилих приміщень з АДРЕСА_2

Після придбання вищезазначених нежилих приміщень разом з відповідачем ОСОБА_1, облаштували магазин по продажу уживаного одягу. В цих же приміщеннях облаштували квартиру, в якій разом мешкали.Протягом 2013, 2014 років разом з матір`ю працювали та вели спільний бізнес. Згодом стосунки з матір`ю погіршилися внаслідок неузгодженості поглядів на переорієнтацію бізнесу. Внаслідок конфлікту, непорозуміння, він вимушений був залишити магазин і житло, переїхав в орендовану квартиру, перестав спілкуватися з матір'ю.

В добровільному порядку відповідач відмовляється звільнити приміщення, чинить йому перешкоди у здійсненні повноважень користування та розпорядження належним йому майном. У відповідності до ч.1 ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.391 ЦК України просить захистити його право власності шляхом припинення дії, яка порушує право.Вказує, що цей спосіб захисту цивільних прав пов'язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Відповідно до ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, та просить позов задовольнити. Заперечує проти задоволення зустрічного позову. Пояснила в судовому засіданні15.02.2013 року між Приватним підприємством «ТЕХБЮРО» та її сином ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майнанежилих приміщеннь з АДРЕСА_2. Фактично ці приміщення були придбані нею за її грошові кошти, а лише були оформлені на сина внаслідок певних обставин, що склалися на той момент. Попередній договір купівлі-продажу цього майна від 19 грудня 2012 року був оформлений саме з нею. Оформити на себе це майно їй перешкодило те, що у 2005 році вона уклала кредитний договір з «Укрсоцбанком» який був забезпечений договором іпотеки на двокімнатну квартиру в м. Дніпропетровськ, що належала їй на праві приватної власності. На кредитні кошти нею було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка згодом була переобладнана в нежитлове приміщення. Потім вона була вимушена знайти інше, дешевше приміщення, а кредитні зобов'язання закрити за рахунок різниці у вартості майна. 15.02. 2013 року вона продала нежиле приміщення АДРЕСА_1, за рахунок чого частково закрила кредитні зобов'язання, інша частина грошових коштів пішла на придбання нежилого приміщення з АДРЕСА_2 Також фона зверталась за фінансовою допомогою до своїх родичів. Сторона правочину за договором купівлі-продажу від 15.02.2013 року ПП «ТЕХБЮРО» мало намір відчуження майна саме їй, а оформлення пройшло на відповідача. Дана необхідність зумовлювалась наявними в неї борговими зобов'язаннями за кредитними договорами які треба було закрити після продажу приміщення по АДРЕСА_3, а саме 15.02.2015 року і в той же день їй треба було оформлювати придбання нежилого приміщення з АДРЕСА_2 що було неможливо технічно зробити оформленням майна на неї, бо не було отримане підтвердження списання банком з нею кредитних зобов'язань за кредитом з виконавчої служби. Вона вирішила що у такому випадку краще буде оформити купівлю нею майна по АДРЕСА_2 на свого сина. На той момент з сином в неї були гарні відносини. Її син відповідач ОСОБА_2 самостійного прибутку не мав, сина завжди утримувала вона, намагалась пристосувати його до ведення бізнесу, організовувала йому власну торгівельну точку, але він до її порад не дослухався. Після придбання приміщень по АДРЕСА_2, вона зробила там ремонт. Частину приміщень вона використовує під магазин, а частину приміщення використовує для проживання. Вона завжди там постійно проживає після укладання договору купівлі-продажу цього приміщення і воно є для неї її єдиним житлом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримує, та просить позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись не те, що усі наявні докази свідчать про відсутність у сина позивачки відповідача ОСОБА_2, якому на час спірних правовідносин було 22 роки грошових коштів для придбання майна.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений до нього позовпро визнання права власності на майно не визнав. Підтримав свій зустрічний позов до матері ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення. Пояснив в судовому засіданні що саме він знайшов це приміщення, яке потім і було оформлене на нього. Грошові кошти на його придбання в нього були. З матір?ю відносини в нього погіршились на підгрунті різного підходу до ведення бізнесу, та вона зараз не спілкуються. Спірне приміщення йому потрібне для ведення бізнесу та він наполягає на задоволенні позовних вимог за своїм позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги за позовом про визнання права власності на майно не визнає. Підтримала заявлений відповідачем зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення. Пояснила в судовому засіданні що незважаючи на молодий вік ОСОБА_2 мав власні кошти для придбання майна, оскільки працював паркувальником на автостоянці, займався підприємницькою діяльністю, займався ремонтом холодильного обладнання.

Третья особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. в судове засідання не з`явився, справу просить розглядати без його участі(а.с.84 т.2).

Третя особа Приватне підприємство «Техбюро» в особі директора ОСОБА_7 направила до суду письмові пояснення, у яких вказує, що реальним покупцем за спірним договором купівлі-продажу була ОСОБА_1 з якою велись всі перемовини, нею передавались її особисті кошти. Справу просить розглядати без участі представника ПП «Техбюро»(а.с.237-238 т.2).

Свідок ОСОБА_8 пояснив в судовому засіданні, що він працював на ПП «Техбюро» у якого було приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Він був призначений керівництвом відповідальною особою займатися продажем цього приміщення. Позивач ОСОБА_1 спочатку хотіла орендувати це приміщення, а потім вирішила придбати його. До придбання цього приміщення позивачці дозволили користуватись цим приміщенням. Саме з позивачкою ОСОБА_9 був укладений попередній договор купівлі-продажу цього приміщення. Гроші на купівлю надавались саме ОСОБА_1 При безпосередньому оформленні основного договору купівлі-продажу ОСОБА_9 сказала що в неї є проблеми і треба оформити приміщення на сина. З собою вона привела свого сина якого він до цього ніколи не бачив. За все розраховувалась позивачка у тому числі і за ремонтні роботи.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому засіданні, що працює бухгалтером у ПП «Техбюро». У 2012 році належне ПП «Техбюро» приміщення за адресою АДРЕСА_2, було виставлене на продаж. Придбати його захотіла ОСОБА_1 Після цього адміністрацією була призначена відповідальна особа для підготовки продажу. З ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу, она попросилась зайняти приміщення ще до купівлі та зробити в ньому ремонт. За згодою адміністрації останній дозволили це зробити. Ще за два місяця до укладання основного договору купівлі продажу ОСОБА_9 зайняла приміщення по АДРЕСА_2, робила там ремонтні роботи. На укладання основного договору купівлі-продажу остання приїхала з сином. Пояснила що в неї проблеми з попереднім кредитом, тому вона хоче оформити приміщення на свого сина. Оформлення угоди закінчилось пізно ввечері. В той же день отримані гроші нею були внесені в банк. Всі переговори з приводу купівлі-продажу вела ОСОБА_1 і саме її вона сприймала як фактичного покупця майна.

Свідок ОСОБА_11 пояснив в судовому засіданні, що з 2009 року він співпрацює з позивачкою ОСОБА_1, привозить їй товар. Інколи він бачив у магазині її сина ОСОБА_12 який допомагав матері переносити речі, але за таку допомогу його мати ОСОБА_1 завжди йому платила гроші. Товар в магазин він завозив саме для ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що він доводиться братом позивачки ОСОБА_9 Сестра ОСОБА_9 в Київ переїхала з м. Дніпро. В м. Києві сестра тала організовувати власний бізнес, спочатку придбала приміщення по АДРЕСА_3, але ситуація в країні змінилась у зв`язку з подорожчанням курсу долара і сестрі стало важко розраховуватись по кредиту, тому вона продала це приміщення, та купила дешевше приміщення по АДРЕСА_2, та за рахунок цього та займаних коштів розрахувалась за попередній кредит. Він фінансово допомагав сестрі, зайняв їй грошові кошти, загалом 25000 доларів, на теперішній час сестра віддала 2000 доларів. Приміщення по АДРЕСА_2 було придбане саме ОСОБА_1, за свого син ОСОБА_12 - відповідача по справі, сестра завжди дбала та турбувалась, він завжди навчався у елітній школі, сестра декілька раз допомогала йому організувати власний бізнес, але він цього не цініть. Вважає що відповідача хтось підбурює проти матері.

Свідок ОСОБА_15 пояснила в судовому засіданні, що вона є сестрою позивачки ОСОБА_1 Сестра займається бізнесом у сфері купівлі-продажу товарів. У сестри було приміщення по АДРЕСА_2 в м. Києві на придбання якого вона коли переїхала з м. Дніпро брала кредит. В лютому 2013 року сестра звернулась до неї з проханням позичити гроші щоб продавши приміщення по АДРЕСА_2 купити менше приміщення. Вона позичила їй 20000 доларів США, які сестра повернула. Племінник ОСОБА_2 не міг мати коштів на придбання приміщення по АДРЕСА_2 бо ніколи не мав своїх значних коштів. Він знаходився на утриманні у своєї матері, мав борги за які за нього завжди віддавала сестра. Вона добре знає племінника, бо той тривалий час жив в її родині, племінник роботою не цікавився, не зміг підтримувати роботу створеної для нього торгівельної точки в магазині у м. Дніпрі.

Свідок ОСОБА_17 пояснила в судовому засіданні, що вона є сестрою позивачки ОСОБА_1, часто приїжджала до сестри в м. Київ та є освідомленою про життя її родини. ОСОБА_16 працювати не хотів, власних грошей та накопичень на придбання приміщення не мав, знаходився на утриманні матері.

Свідок ОСОБА_18 пояснила в судовому засіданні, що познайомилась з родиною ОСОБА_1 з 2004 року. Добре знає цю родину та стосунки в їх родині. Позивачка ОСОБА_1 як мати завжди все робила для своїх дітей. Приміщення по АДРЕСА_2 знайшла позивачці вона. ОСОБА_1 вивела його з житлового фонду та займалась в ньому торгівлею. Після кризису 2008 року діти позивачки стали наполягати щоб мати продала це приміщення та перестала займатись підприємницькою діяльністю. Але вона вирішила продати приміщення по АДРЕСА_2 та купити менше та дешевше приміщення по АДРЕСА_2. Спочатку ОСОБА_1 знайшла покупця на приміщення по АДРЕСА_2, потім уклала попередній договір купівлі-продажу приміщення по АДРЕСА_4 з ПП «Техбюро». Банк дозволив продати приміщення по АДРЕСА_2. Угоди продажу приміщення та покупки нового приміщення відбувались у короткий проміжок часу. При укладанні основного договору виявилось що на себе цю нерухомість ОСОБА_1 оформити не може бо ще не був знятий арешт з її майна по процентах та пені. Щоб не блокувати вже призначену угоду купівлі продажу з ПП «Техбюро» позивач ОСОБА_1 взяла з собою сина ОСОБА_12, та оформлення приміщення відбулось на сина. Гроші на купівлю приміщення по АДРЕСА_4 належали ОСОБА_1 саме ОСОБА_1 віддавалабухгалтеру ПП «Техбюро» ОСОБА_10 гроші при укладанні угоди купівлі - продажу. Син позивачки ОСОБА_16 мав надати матері генеральне доручення на розпорядження цим майном, щоб мати згодом змогла оформити це нерухоме майно вже на себе. На час укладання угоди купівлі-продажу не було і мови що це майно придбав син позивачки ОСОБА_16, він знаходився на утриманні у матері і не мав власних грошей для покупки такого майна.

Свідок ОСОБА_19 пояснив в судовому засіданні що він одружений з дочкою позивачки. Він знає ОСОБА_20 як працьовитого хлопця який організував власний бізнес з ремонту та продажу холодильного обладнання. Він позивав гроші ОСОБА_20 і той винен йому 15000 доларів. Вважає що теща ОСОБА_1 несправедливо віднеслась до свого сина ОСОБА_12 та дочки(його дружини), матеріально їм не допомогла навіть продавши родинну квартиру у м. Дніпрі. Має постійні борги та проблеми у бізнесі.

Свідок ОСОБА_21 пояснила в судовому засіданні що тривалий час знає родину позивачки ОСОБА_1 Також орендувала у позивачки ОСОБА_1 кімнату по АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_2 завжди знаходився на утриманні матері. Лише іноді від допомагав матері в магазині. Але за таку допомогу мати давала йому гроші.

Свідок ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні що вона є дочкою позивачки ОСОБА_1 з матірю вона в ссорі. Вважає що мати недостатньо приділяла уваги їй з братом. Мати невдало вела бізнес, брала кредити та мала борги перед родичами. Її брат працював. Мав свої гроші, працював в магазині при синагозі в м. Дніпрі. У 2012 році коли брат жив в м. Дніпрі її чоловік позичав йому гроші в розмірі 20000 доларів.

Свідок ОСОБА_14 пояснив в судовому засіданні що ОСОБА_2 він знає з моменту спільного навчання в технікумі з 2005 по 2009 рік та дружить з ним. ОСОБА_12 допомагав матері в магазині по АДРЕСА_2. У 2012-2013 році ОСОБА_2 орендував приміщення для ремонту холодильників. Разом з ОСОБА_2 він також працював на паркові де вони багато заробляли.

Свідок ОСОБА_22 пояснила в судовому засіданні, що вона є дівчиною ОСОБА_23, та останній час зустрічається з ним. ОСОБА_2 знає як працьовиту людину який вміє заробляти гроші, з ним вони відпочивають, останній дарує їй подарунки. Зі слів ОСОБА_2 вона знає що той у 2013 році придбав магазин. Потім з матір`ю в нього виник конфлікт і він пішов жити на орендовану квартиру, а коли звернувся до матері з проханням продати магазин, та йому відмовила. Гроші на організацію власного бізнесу ОСОБА_2 зайняв чоловік сестри.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_1 брала кредит у доларах США на придбання нерухомого майна за адресою АДРЕСА_5.(а.с.10-14 т.1). Після погашення зобов`язань за цим кредитом це майно було продане ОСОБА_1

Відповідно до доручення виданого 18.12.2012 року директором ПП «Техбюро» ОСОБА_8 був уповноважений проводити переговори з ОСОБА_1 щодо укладання Договору на продаж приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.197 т.2).

Відповідно до попереднього договору від 19.12.2012 року ПП «Техбюро» та ОСОБА_1 уклали договір за яким домовились укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нежилих приміщень з АДРЕСА_7 за ціну в гривнях що за курсом Національного Банку України на день підписання договору буде еквівалентна 83000 доларам США. За умовами цього договору підписання основного договору мало відбутись 15.02.2015 року.(а.с.198-200 т.2).

Згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 15.02.2013 року ОСОБА_1.(продавець) продала ОСОБА_24 (покупцю) нежилі приміщення з № 1 по № 7(групи приміщень № 166) (в літері А) які знаходяться за адресою АДРЕСА_8, за 609000 грн.(а.с.4-5 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2015 року Приватне підприємство «Техбюро» продало ОСОБА_2 нежилі приміщення з АДРЕСА_2, за 312936 грн.(а.с.6-7 т.1).

Згідно довіреності від 15.08.2013 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси у тому числі з правом продажу щодо нежилих приміщень з АДРЕСА_2, за ціною та на умовах на її власний розсуд.(а.с.9 т.1).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 10.02.2013 р. взяла в борг у ОСОБА_15 20000 доларів США (а.с.132 т.1).

Згідно з Договором про спільну діяльність від 12.03.2009 року та Додатковою угодою № 1 до нього від 16.02.2013 року сторони за цим договором сторона-1 фізична особа-підприємець ОСОБА_11 та сторона-2 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 домовились спільно здійснювати діяльність у сфері торгівлі непродовольчими товарами спочатку за адресою АДРЕСА_9, а потім відповідно додатковій угоді за адресою АДРЕСА_10, що належить стороні-2- ОСОБА_1. (а.с.203-206 т.2).

Відповідно до повідомлення податкової інспекції від 31.03.2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2010 року знаходиться на єдиному податку та згідно поданих декларацій її доходи складали: за 2010 рік - 223500 грн., за 2011 рік - 138720 грн., за 2012 рік -102000 грн., за 2013 рік - 96000 грн., за 2014 рік - 117000 грн., за 2015 рік - 120000 грн.(а.с.207 т.2).

Відповідно до податкової декларації фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 від 08.02.2013 року сума його доходу за 2012 рік склала 8700 грн.(а.с.208-210 т.2, 42-45 т.1).

Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин встановлюється судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюється законами.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В судовому засіданні встановлено, що фактичним покупцем нежилих приміщень з АДРЕСА_2, за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2013 року була саме ОСОБА_1, а не її син ОСОБА_2. Лише оформлення пройшло за цим договором на нього. Дана необхідність зумовлювалась борговими зобов`язаннями за кредитними договорами позивачки ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_1 бажала уникнення можливих негативних наслідків щодо придбаного майна до отримання підтвердження списання кредитних зобов'язань від банку.

Це підтверджується чисельними доказами по справі зокрема показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_18. Купівлі приміщення по АДРЕСА_4, 8, передувала попередня продаж ОСОБА_1 належного їй приміщення за адресою АДРЕСА_8.

Після покупки приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, позивачка продовжила займатися підприємницькою діяльністю вже у цьому приміщенні про що свідчить укладання нею Додаткової угоди № 1 від 16.02.2013 року до Договору про спільну діяльність з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11.

Так в судовому засіданні встановлено що саме з ОСОБА_1 велись переговори щодо продажу їй майна ПП «Техбюро», саме з нею були оговорені умови майбутнього договору купівлі-продажу, саме з ОСОБА_1 був укладений ПП «Техбюро» попередній договір купівлі-продажу від 19.12.2012 року. Так в судовому засіданні встановлено що співробітники ПП «Техбюро» вважали що саме ОСОБА_1 була покупцем цього майна оскільки саме вона домовлялась про покупку принесла гроші для розрахунку.

Дана необхідність зумовлювалась борговими зобов`язаннями за кредитними договорами позивача ОСОБА_1 Позивач ОСОБА_1 бажала уникнення можливих наслідків щодо придбаного майна до отримання підтвердження списання кредитних зобов'язань.

Наявність у позивача грошових коштів підтверджується даними про отримання нею коштів від продажу належного їй приміщення по АДРЕСА_11 її наявних доходів від підприємницької діяльності, показами свідка ОСОБА_15 про позичання сестрі при придбанні приміщення 20000 доларів США.

В судовому засіданні не знаходить свого підтвердження наявність у ОСОБА_2 грошових коштів для купівлі приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Декларація про відсутність в нього доходів спростовують його доводи, що у такому молодому віці він вже мав кошти на придбання нерухомого майна. ОСОБА_2 не навів конкретне джерело заробітку, підтверджене доказами, з якого він міг отримати грошові кошти. Доказування таких обставин у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК правочин може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може зазнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно встановлювати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення суд вважає таким, що не підлягає задоволенню оскільки суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_1, права власності на нежилі приміщення з АДРЕСА_2.

Позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3342 грн. 90 коп. сума якого на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61,208,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.15,16, 202,203,215,217, 234 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., третьої особи Приватного підприємства «Техбюро» про визнання права власності на майно, задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.02.2013 року укладений між Приватним підприємством «Техбюро» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. та зареєстрований в реєстрі за № 640 частково недійсним в частині сторони покупця за даним договором.

Визнати за ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1 право власності на нежилі приміщення з АДРЕСА_2.

Зобов`язати орган державної реєстрації прав на нерухоме майно внести зміни в реєстр прав власності про власника нежилих приміщень з АДРЕСА_2, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 3342 грн. 90 коп.(три тисячі триста сорок дві гривні 90 коп.).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення з приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко