АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1869/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/650/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 27 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ( надалі ТОВ ФК«Вектор Плюс»), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 січня 2008 року він уклав з ВАТ«Сведбанк» кредитний договір № 0307/0108/88-010 та отримав кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США. В забезпечення зобовязання, його батько ОСОБА_6 уклав договір іпотеки, згідно якого передав Банку в іпотеку належну йому квартиру №87, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Погребняка (нині Алмазна), б.25. ОСОБА_6 помер 10 лютого 2009 року. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з зазначеної квартири. Постійно проживаючи разом із батьком, фактично прийняв спадщину, від неї не відмовлявся. У 2016 році звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про спадщину, проте дізнався, що право власності на підставі договору іпотеки, без його відома 29.09.2015 року зареєстровано приватним нотаріусом ОСОБА_7 за ТОВ «ФК «ОСОБА_8 плюс». Посилаючись, що реєстрація відбулася з порушенням вимог закону та договору, оскільки його не було повідомлено про намір скористатись позасудовим порядком врегулювання спору, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, він не отримував письмову вимогу про усунення порушення за кредитним договором.

Після уточнення позовних вимог у вересні 2016 року ОСОБА_4 просив суд: визнати недійсною реєстрацію права власності на квартиру №87, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Погребняка (нині Алмазна), б.25. за ТОВ ФК «ОСОБА_8 плюс» та визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 грудня 2016 року за заявою представника позивача ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування залишено без розгляду.

Рішенням рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсною реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_8 плюс», здійснену приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_7 29.09.2015 року на підставі договору іпотеки серії та номер 654, виданий 30.01.2008 року.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК«Вектор Плюс» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд розглянув справу у порушення юрисдикції, даний спір, на думку апелянта є публічно правовим, тому підвідомчій адміністративним судам.

Судом не враховано, що нотаріус, має повноваження діяти, як реєстратор. Дії реєстратора відповідали вимогам законодавства.

Суд не взяв до уваги, що укладеним Іпотечним договором передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності на іпотечне майно.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та його представника в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно зворотних поштових повідомлень сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_4 та відкритим товариством «Сведбанк» укладено кредитний договір № 0307/0108/88-010, відповідно до якого банк зобовязувався надати позичальнику кредит у розмір 25 000 доларів США, а ОСОБА_4 повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 8-9).

В забезпечення виконання зобовязання між банком та ОСОБА_6 30.01.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобовязання, іпотекодавець передав в іпотеку належну йому квартиру АДРЕСА_2 Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_10І.(72-73) .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2010 року за позовом ПАТ «Сведбанк» з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 стягнуто 211 397 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором (а.с.10-11).Рішення суду не виконано .

28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ОСОБА_8 плюс» уклали договір факторингу № 15, на підставі якого банк відступив свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками (а.с13-16).

29 вересня 2015 року ТОВ «Факторингова компанія «ОСОБА_8 плюс» звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки. Цього ж дня нотаріусом здійснено таку реєстрацію (а.с 70-83 ).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передання його у власність Іпотекодержателю ТОВ ФК«Вектор Плюс», відбулось із порушенням законодавства. (зокрема іпотекодавець не був та не міг бути обізнаний про наміри кредитора, оскільки помер 10.02.2009 року, боржником, який є спадкоємцем Іпотекодавця, повідомлення про наміри передачі права власності на іпотечне майно не вручено. Крім того, нотаріус при реєстрації права власності не вчиняв нотаріальної дії, щодо нерухомого майна, що є порушенням законодавства.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 30 березня 2016 року (справа № 6-1851цс15), та в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Як убачається із договору іпотеки № 0307/0108/88-010-Z-1 від 30.01.2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_6, предметом іпотеки є квартира № 87, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., розташована в будинку № 25 по вул. Погребняка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

Згідно з п.12 вказаного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя. Так п.12.3 договору іпотеки передбачено, що одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в п.12.3.1 та 12.3.2 цього договору.

Умовами п. 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що договором іпотеки укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 передбачено позасудовий спосіб урегулювання спору, як реєстрація права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Однак, з урахуванням того, що на час реєстрації права власності на предмет іпотеки за Іпотекодержателем ТОВ ФК«Вектор Плюс»29 вересня 2015 року, Іпотекодавець ОСОБА_6 помер 10 лютого 2009 року, згідно свідоцтва про смерть, припинилась його правоздатність.

Дії вчиненні приватним нотаріусом щодо реєстрації права власності на нерухоме майно 29 вересня 2015 року, що є предметом іпотеки без погодження із іпотекодавцем, який на час вчинення дії помер та без погодження зі спадкоємцями Іпотекодавця, для яких зобовязання за укладеним спадкоємцем договором Іпотеки залишаються обовязковими у тому ж обсязі є неприпустимим.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ТОВ ФК«Вектор Плюс», в частині непідвідомчості даної справи суду загальної юрисдикції, такими, що не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини повязані із порушенням права власності позивача та виконанням, умов цивільно-правової угоди за кредитним договором та договором Іпотеки, колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносині має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Даний висновок суду першої інстанції , узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2016 року справа № 21-41а16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8