Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/268/15-ц Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.,

суддів : Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.

з участю секретаря

судового засідання : ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Аваль» (далі - ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль») звернулось до суду з вказаним позовом, на обґрунтування вимог зазначило, що 04.09.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №Z012/110/608, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 391 000,00 грн. зі сплатою 19 % річних. З метою забезпечення належного виконання вказаного зобов'язання, між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки №Z012/110/608/1 та №Z012/110/608/2 від 04.09.2007 року. Також, 10.04.2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, р.№1201 посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу у Житомирській області ОСОБА_6, зі змінами та доповненнями від 05.09.2007 року, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_4 зобов'язалася повернути кредит у розмірі 391 000 грн., сплатити проценти за його користування та штрафні санкції.

19.11.2007 року між АТ «ОСОБА_2 банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено інший кредитний договір № Z012/110/783, за умовами якого останньому надано кредит на споживчі потреби у розмірі 181 000,00 грн. зі сплатою 14 % річних. З метою забезпечення своєчасного повернення отриманих за кредитним договором коштів, 19.11.2007 року між банком, ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено договори поруки.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 14.06.2013 року стягнуто з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитними договорами. Однак вказане рішення суду не виконане, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та є підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням уточнень позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль», просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19.11.2007 року у розмірі 40 901 грн. 62 коп., за кредитним договором від 04.09.2007 року у розмірі 82 677 грн. 01 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Також позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 04.09.2007 року у розмірі 82 677 грн. 01 коп., судовий збір у розмірі 619 грн. 09 коп.; стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також із ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 19.11.2007 року у розмірі 40 901 грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 619 грн. 09 коп.

Крім того, з метою задоволення вимог ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» за кредитним договором від 04.09.2007 року у розмірі 82 677 грн. 01 коп. звернути стягнення на житловий будинок літ. «А», загальною площею 163,7 кв. м, житловою площею 72,9 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна, 6, с.Гальчин Андрушівського району Житомирської області, та належить на праві власності ОСОБА_4, встановити спосіб реалізації вищевказаного нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором від 04.09.2007 року та від 19.11.2007 року у розмірі 20 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум по кредиту, так-як зобов'язання залишається невиконаним належним чином. Апелянт вважає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців має бути задоволена, оскільки законодавством не передбачено підстав для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна переданого в іпотеку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитними договорами відсутня, оскільки стягнута за попереднім судовим рішенням від 14.06.2013 року. Проте суд постановив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, зменшивши її розмір з урахуванням матеріального положення відповідачів до 20 000 грн. У задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовив, визнавши позов безпідставним.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та інше (ст.554 ЦК).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.17 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Судом встановлено, що 04.09.2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №Z012/110/608, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 391 000 грн. під 19 % річних.

На забезпечення належного виконання зобов'язання між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки.

19.11.2007 року між АТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № Z012/110/783, за умовами якого останньому надано кредит на споживчі потреби у розмірі 181 000 грн. зі сплатою 14 % річних.

Відповідно до п.8.1 вказаного вище договору, кредитний договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного погашення заборгованості позичальником.

З метою забезпечення своєчасного повернення отриманих за кредитним договором коштів, 19.11.2007 року банком було укладено договори поруки із ОСОБА_5, ОСОБА_4

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області 14.06.2013 року стягнуто з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитними договорами.

Однак рішення суду не виконане, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Також встановлено, що станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість, а саме: 82 677 грн. 01 коп. - заборгованість за кредитним договором від 04.09.2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 56 820 грн.07 коп.; штрафні санкції за відсотками в сумі 3488 грн. 85 коп., штрафні санкції за кредитом в сумі 22 368 грн. 09 коп., а також 40 901 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитним договором від 19 листопада 2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 32 344 грн. 42 коп.; штрафні санкції за відсотками в сумі 1 579 грн. 96 коп.; штрафні санкції за кредитом в сумі 6 977 грн. 24 коп.

Відповідачі не заперечують наявність вказаної заборгованості.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, враховуючи, що наявність рішення суду від 14.06.2013 року, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін по кредитним договором від 04.09.2007 року та від 19.11.2007 року, а тому ОСОБА_2 правомірно нарахував заборгованості за відсотками в межах трьохрічного строку та пеню в межах одного року, що підтверджується розрахунком наданим банком (том 1 а.с.107,108).

Разом з тим колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру пені згідно з положеннями ч.3 ст. 551 ЦК України. Надані відповідачем докази про наявність захворювань у ОСОБА_4 та ОСОБА_3О, наявність у родині відповідача ОСОБА_5 малолітньої доньки Анастасії, ІНФОРМАЦІЯ_1 не свідчать про наявність обставин, які мають істотне значення по справі та давали б правові підстави суду прийняти рішення щодо зменшення суми пені, яка не перевищує розміру збитків.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної заборгованості за кредитними договорами.

Під час розгляду справи було встановлено, що 10 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, зі змінами та доповненнями від 05.09.2007 року, предметом якого є житловий будинок № 6 по вул. Ювілейна, с. Гальчин Андрушівського району, відповідно до умов якого іпотекодавець зобов'язалася за кредитним договором від 04.09.2007 року повернути кредит у розмірі 391 000,00 грн. сплатити проценти за його користування та штрафні санкції .

Відповідно до п.1.1 Договору іпотекодержатель (позивач) має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок переданого в іпотеку житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою.

Звертаючись до суду ОСОБА_2 просив в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 04.09.2007 року в розмірі 82 677 грн. 01 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з іпотечного майна.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня (правовий висновок Верховного суду України від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15).

Таким чином, стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не вправі ініціювати звернення стягнення в рахунок погашення наявної заборгованості по невиконаному належно забезпеченому іпотекою зобов'язанню через не забезпечення відповідачів іншим постійним житловим приміщенням.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про відмову задоволення позову в даній частині суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Згідно з ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Пунктом 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Також у зазначеному пункті Постанови Пленуму ВССУ наголошено на необхідності врахування при вирішенні названого питання загальних засад цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, загальна сума заявленої у позові заборгованості станом на 13 липня 2015 року по кредитному договору від 04.09.2007 року, забезпеченого іпотекою, складає 82 677,01 грн., яка складається із суми несплачених відсотків в розмірі 56 820 грн. 07 коп.; штрафних санкцій за відсотками в сумі 3488 грн. 85 коп. та штрафних санкцій за кредитом в сумі 22368 грн. 09 коп.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, яка проведена ПП «КОЕКС» 05 травня 2017 року на замовлення позивача, вартість предмета іпотеки складає 628 280 грн. 60 коп.

З матеріалів справи вбачається, що передаючи нерухоме майно вартістю 220 000,00 грн. в іпотеку на забезпечення кредиту в сумі 391 000,00 грн. тобто з перевищенням останнього в 1,78 рази, іпотекодавець погодився на можливу його реалізацію у разі неналежного виконання зобовязання.

Проте, на даний час вартість майна (628 280 грн. 60) коп. перевищує суму боргу (82 677,01 грн.) у 7,6 разів, а тому колегія суддів приходить до висновку, що вартість іпотечного майна та сума заборгованості є неспівмірними.

Крім того, в ході розгляду справи в апеляційному суді було встановлено і це підтверджується письмовою інформацією Банку, що станом на 12.05.2017 року у боржника ОСОБА_3 по кредитному договору від 04.09.2007 року відсутня заборгованість по тілу кредиту, наявні прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 57 061,97 грн. та пеня в розмірі 31 675,72 грн.

За наведених обставин, звернення стягнення на предметі іпотеки - житло відповідачів, не відповідатиме вимогам співмірності, оскільки розмір заборгованості, порівняно із вартістю предмета іпотеки, є незначним, та, відповідно, звернення стягнення на предмет іпотеки не є єдино можливим способом захисту прав позивача в такому спорі. Таким чином, на думку колегії суддів, порушення основного зобов'язання та іпотечного договору, не змінює обсяг прав іпотекодержателя та не завдає йому збитків.

У звязку з відмовою у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів відмовляє також у задоволенні похідної вимоги в частині виселення відповідачів зі спірного житла.

За таких обставин, оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу пропорційно до розміру задоволених вимог присуджуються з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору при подачі позову та апеляційної скарги до суду з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1154 грн. 33 коп. з кожного, а з ОСОБА_5 - 286 грн. 31 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» станом на 13.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №2012/110/608 від 04.09.2007 року в розмірі 82 677,01 грн., яка складається із суми несплачених відсотків в розмірі 56 820 грн. 07 коп.; штрафних санкцій за відсотками в сумі 3488 грн. 85 коп. та штрафних санкцій за кредитом в сумі 22368 грн. 09 коп.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» станом на 13.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року в розмірі 40 901,62 грн., яка складається із суми несплачених відсотків в розмірі 32 344 грн. 42 коп.; штрафних санкцій за відсотками в сумі 1579 грн. 96 коп. та штрафних санкцій за кредитом в сумі 6977 грн. 24 коп.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» станом на 13.07.2015 року заборгованість за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року в розмірі 40 901,62 грн., яка складається із суми несплачених відсотків в розмірі 32 344 грн. 42 коп.; штрафних санкцій за відсотками в сумі 1579 грн. 96 коп. та штрафних санкцій за кредитом в сумі 6977 грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» по 1154 грн. 33 коп. з кожного судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» 286 грн. 31 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: