Провадження №: 2/752/2833/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,

при секретарі Мороз О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно.

Позивач просить визнати за ним право власності на 56/100 частки земельної ділянки від площі 0,0497 га. кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. цільове призначення (використання) земельної ділянки -для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

В обгрунтування позову позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, що належало їй на праві особистої приватної власності. У тому числі відкрилася спадщина і на належну їй частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, площею, 0,0497 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належала на праві спільної власності- позивачу, ОСОБА_1, та його покійному батьку, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, виданих 27 вересня 2000 року Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 за № 65.

Дані державні акти зареєстровані у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 79-2-00826 і №79-2-00825.

У встановлений чинним законодавством строк позивач та його брат ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги після смерті їх матері ОСОБА_4, звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, у тому числі і частки земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

10 травня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з ОСОБА_1, що належала ОСОБА_5, чоловікові померлої, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв'язку з відсутністю встановлених часток між власниками землі у правовстановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5.

Відповідно до договору дарування, посвідченого 04 вересня 1984 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в Київському міському БТІ за № 20464 від 10.09.1984, покійний батько позивача ОСОБА_5 подарував йому 12/100 (дванадцять сотих) частин жилого будинку, жилою площею 50,8 кв.м., що знаходиться в м. Києві по АДРЕСА_1.

Ці 12/100 частин жилого будинку належали дарителю ОСОБА_5 на підставі Договору про право забудови жилого будинку, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1958 року по реєстру № 22347 та зареєстровано в Київському міському БТІ 28 жовтня 1971 року за № 20464.

Крім того, в договорі дарування було зазначено, що в конкретне користування обдарованого, тобто мене, відходить жила кімната розміром 12,5 кв.м.

Мати позивача, ОСОБА_4, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_5, як спадкоємиця за заповітом, звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна, що належало померлому.

25 травня 2006 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. на ім'я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право па спадщину за заповітом, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що належали померлому ОСОБА_5 на підставі Договору про право забудови жилого будинку, посвідченого Другою Київською державною нотаріальною конторою 29 жовтня 1958 року по реєстру № 22347 та зареєстровано в Київському міському БТІ 28.10.1971 за № 20464.

Зазначене свідоцтво було зареєстровано в реєстрі за № 7-1249.

Однак за свого життя мати позивача ОСОБА_4 державну реєстрацію своїх прав на отримане у спадок майно, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1, не оформила.

Позивач та його брат ОСОБА_2, як спадкоємці першої черги, мають право на спадкування майна, що належало їх матері ОСОБА_4, у рівних частках.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання право власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача надав до суду заяву, в якій справу просить розглянути без його участі, позов підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Третя особа, Друга Київська державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду листа, в якому просить розглядати справу без її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, що належало їй на праві особистої приватної власності.

У тому числі відкрилася спадщина і на належну їй частку земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, площею, 0,0497 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належала на праві спільної власності- позивачу, ОСОБА_1, та його покійному батьку, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, виданих 27 вересня 2000 року Київською міською радою на підставі рішення Київської міської ради від 07.07.1998 за № 65 (а.с.77-78).

10 травня 2016 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки від площі 0,0497 та, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою:АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність з ОСОБА_1, що належала ОСОБА_5, чоловікові померлої, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв'язку з відсутністю встановлених часток між власниками землі у правовстановлюючому документі - Державному акті на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 (а.с.79).

Відповідно до договору дарування, посвідченого 04 вересня 1984 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А. та зареєстрованого в Київському міському БТІ за № 20464 від 10.09.1984, покійний батько позивача ОСОБА_5 подарував йому 12/100 (дванадцять сотих) частин жилого будинку, жилою площею 50,8 кв.м., що знаходиться в м. Києві по АДРЕСА_1 (а.с.75-76).

За свого життя мати позивача ОСОБА_4 державну реєстрацію своїх прав на отримане у спадок майно, а саме 88/100 частин житлового будинку під номером АДРЕСА_1, не оформила.

Відповідно до чч.1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Аналогічними за змістом нормами статті 81 ЗК України також передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Частина четверта ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.124 Конституції України, ст.60 СК України, ст.ст.78,79,81,120,125 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 328, 1268 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність», ст.ст. 10,11,57-61,118-120,208, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, право власності на 56/100 частки земельної ділянки від площі 0,0497 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ладиченко С.В.