Справа № 308/9184/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів Готра Т.Ю., Куштан Б.П.,

секретарі Чучка Н.В.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

і ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 до якої приєднався ОСОБА_7 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третьої особи приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договорів купівлі-продажу будинку, земельної ділянки, договору про надання утримання, розірвання договору та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що в липні 2001 року вона прийняла в спадщину житловий будинок №31 по вул. Щедріна, в м. Ужгород та земельну ділянку, яка розташована за даною адресою. У червні 2010 року загинув син позивачки ОСОБА_9, а у вересні 2010 року у чоловіка позивача стався перший інсульт. Внаслідок цих трагічних подій родина позивачки опинилася у складних життєвих обставинах та протягом даного часу пережила фінансову кризу. Починаючи з часу загибелі сина, рідний брат позивачки ОСОБА_3 говорив про те, що він із сином ОСОБА_10 можуть надавати допомогу по господарству. Так, у березні 2011 року відповідачі на власний розсуд розпочали ремонт у санвузлі належного позивачу будинку. У січні 2013 року у чоловіка позивачки ОСОБА_6 стався другий інсульт, після чого ОСОБА_3 запропонував укласти Договір довічного утримання, внаслідок якого відповідачі будуть піклуватися про позивача та її чоловіка. Так, 02.03.2013 року сторони прибули до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 у якої вже були надруковані та готові для підпису документи. Оскільки у ОСОБА_6 поганий зір, вона не змогла самостійно почитати дані договори. Однак, довіряючи своєму братові та не здогадуючись про його дійсні наміри підписала всі документи. Про здійснення безумовної передачі майна у власність ОСОБА_3 позивач усвідомила після того, як 09.04.2016 року ОСОБА_5 почав себе поводити по відношенню до ОСОБА_6 та її чоловіка ОСОБА_7 зухвало, фактично відмовився виконувати обовязки по їхньому утриманню. Під час сварки почав штовхати позивача в результаті чого заподіяв їй тілесні ушкодження, що в свою чергу призвело до тимчасової втрати працездатності строком з 12.04.2013 року по 27.05.2013 року.

Таким чином, у березні 2013 року між ОСОБА_6 та відповідачами було укладено Договори купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки та договір про надання утримання, яким відповідачі неправомірно заволоділи власністю позивача. Окрім того, позивач не отримувала від відповідача жодних коштів у рахунок оплати за житловий будинок та земельну ділянку, розписка з цього приводу не видавалася. Такими діями з боку відповідачів позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, що призвело до порушення нормального життєвого укладу, втрату поваги друзів, знайомих, спокою та сну. Моральну шкоду ОСОБА_6 оцінює у розмірі 60 000 грн. Оскільки, ОСОБА_6 при укладенні договорів помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2016 року у позові ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

До апеляційної скарги ОСОБА_6 приєднався ОСОБА_7

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_11, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5 які просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що 02.03.2013 року було укладено договір купівлі-продажу будинку відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність належний позивачу житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Ужгород, вул. Щедріна,31 і сплачує за нього ціну визначену цим договором 279 000,00 грн.

Також, 02.03.2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого позивач продала відповідачу у власність земельну ділянку загальною площею 0,0591 га, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна,31 і продаж вчинено за погоджені сторонами суму 23 000 грн.

02 березня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено проект договору про надання утримання, згідно якого останній зобовязувався у встановлені строки та в обсязі передбаченому цим договором, надавати позивачу довічне утримання.

При зверненні із позовом до суду позивачка на підставу заявлених нею вимог зазначає, що вищезазначені договори були укладені нею внаслідок помилки.

У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності із розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 постанови №9 від 07 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 229-233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зумисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У матеріалах справи наявна довіреність від 23.02.2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_12, якою позивач ОСОБА_6 уповноважує ОСОБА_5 бути її представником з усіма необхідними повноваженнями у будь-яких органах, підприємствах, установах та організаціях, незалежно від форми власності, перед юридичними та фізичними особами з будь-яких питань, що стосуватимуться виготовлення та належного оформлення документів, необхідних для відчуження належних позивачу на праві власності обєктів нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна,31.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що із довіреності вбачається чітке волевиявлення позивача відчужити житловий будинок та земельну ділянку за адресою: м. Ужгород, вул. Щедріна,31 і підстави, на які посилається ОСОБА_6, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року помилилася щодо обставин, які мають істотне значення відсутні. Пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу будинку від 02.03.2016 року стверджується, що ціна нерухомого майна, що купується за цим договором становить 279 000 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання цього договору.

У відповідності до розділу ІІ Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.03.2013 року продаж вчинено за погодженою сторонами суму - 23 000 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору і сторони не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків.

Із змісту договору купівлі-продажу будинку вбачається, що сторони стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи під текстом цього договору.

Доказів, які свідчать про той факт, що у позивача поганий зір та фізично не могла прочитати документи самостійно на які посилається ОСОБА_6 у позовній заяві та у своїх поясненням нею не надано і такі відсутні у матеріалах справи.

Крім того, 02 березня 2013 року між ОСОБА_6Ф та ОСОБА_5 було укладено договір про надання утримання, у відповідності до якого відповідач зобовязується у встановлені строки та в обсязі, передбаченому цим договором надати позивачу та її чоловіку ОСОБА_7 довічне утримання.

При наданні оцінки даному договору, судом першої інстанції встановлено, що договір довічного утримання між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ніколи не було укладено, жодних правовідносин та наслідків з нього ніколи не виникало.

За таких обставин, суд першої інстанції, врахувавши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, правова норма, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі, результати оцінки доказів судом відображені у рішення, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 до якої приєднався ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області ОСОБА_13