Справа № 344/2517/17
Провадження № 2/344/1921/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Татарінової О.А.

секретаря Прокопів С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2012 року, виданного державним нотаріусом першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, вона являється власником 1/3 квартири АДРЕСА_1. 2/3 частини цієї квартири належить відповідачу ОСОБА_2 Однак їхні відносини щодо користування спільною квартирою не склались. З вини відповідача спроби продати квартиру виявились марними, оскільки відповідач не зацікавлена в її продажі, встановлюючи для потенційних покупців не реальні ціни на квартиру. На протязі двох останніх років відповідач перешкоджає позивачу користуватись належним їй майном: змінила замок і позивач не може ввійти до свого житла, ключі в добровільному порядку відповідач також не дає. З цього приводу позивач зверталась до Івано-Франківського МВ ГУ НП України в Івано-Франківській області, проте це не дало бажаного результату. На сьогоднішній день заборгованість по комунальних платежах уже становить 7000грн., відповідач тривалий час не оплачує комунальні послуги, тому в квартирі відключений газ. На це позивач не може жодним чином вплинути, бо не має доступу до квартири. Відповідач демонструє явну неможливість спільного користування вказаною квартирою. Тому позивач звернулась в суд та просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди користування позивачем житловим приміщенням, а саме 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1, надати позивачу дублікат ключів від даної квартири та покласти на відповідача судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених в заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на письмове заперечення, зокрема відповідач пояснила, що не чинить перешкоди ОСОБА_1 у розпорядженні нею своєю часткою у спільному майні, оскільки вона не проживає у даній квартирі, а проживає за іншою адресою. Також, замки у квартирі не замінювались з 2012 році. Однак ОСОБА_1 жодного разу не виявляла бажання проживати у спільній квартирі. Крім цього позивач не бере участі у витратах по утриманню спільного майна, та за весь час не сплатила жодної копійки комунальних послуг. Борги за квартиру відповідач щомісячно частково погашає власними коштами, на підтвердження чого є кватанції. За наведенного вважають позов безпідставним. Просили в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що зі слів позвача їй відомо,що відповідач змінила замки в спірній квартирі В 2015 році вона з позивачем приходила в квартиру,однак двері ніхто не відчиняв.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона була свідком телефоних розмов сторін,коли позивач просила ключі від квартири,а відповідач їй відмовила.Крім того, вона вдічі разом з позивачем приходила в квартиру,однак двері ніхто не відчиняв.

Заслухавши сторін та їх представників, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини квартири №12 будинку № 3 а по вул. Толстого в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, а також копією технічного паспорта (а.с.5,6,7-8).

Відповідач ОСОБА_2 являється власником 2/3 частини квартири №12 будинку № 3 а по вул. Толстого в м. Івано-Франківську, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, а також копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Судом встановлено, що відповідач до червня 2015 року постійно проживала в спірній кваритирі. Натомість позивач в спірній квартирі не зареєстрована та не проживала. Фактично після прийняття спадщини відповідач своєю часткою не користувалась та її речей в квартирі не має. Частки співвласників в квартирі в натурі не виділені та порядку користування квартирою між сторонами не встановлено.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано суду письмові докази, а саме копії виписок про наявність заборгованості по комунальних платежах за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Толстого, 3 а кв. 12, (а.с.9,39,40), копія висновку дільничого інспектора Івано-Франківського МВ МВС № 9338 від 04.08.2015 року та копія листа за вих. № 13097 від 07.08.2015року (а.с.36,37), з яких вбачаються рекомендації Івано-Франківського МВ МВС заявнику ОСОБА_1 з приводу її заяви про недопущення в житлове приміщення АДРЕСА_2 а в м. Івано-Франківськ - звернутись до суду в порядку цивільно-правових відносин, оскільки в фактах, викладених в заяві вбачаються цивільно-правові відносини, вирішення яких відноситься до компетенції суду.

Однак, суд не приймає до уваги вищезазначений висновок дільничого інспектора Івано-Франківського МВ МВС № 9338 від 04.08.2015 року оскільки відповідач з даного приводу опитана не була. Обставини встановлені у висновку підлягають сумніву та суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам.

На твердження позивача про заборгованість по комунальних платежах, відповідач надала суду квитанції, з яких вбачається про часткову оплату нею комунальних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Надані позивачем докази на думку суду не є належними, оскільки не містять в собі даних перешкоджання відповідачем у користуванні квартирою відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Крім того, в обгрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з вини відповідача спроби продати квартиру виявились марними, оскільки відповідач не зацікавлена в її продажі, встановлюючи для потенційних покупців не реальні ціни на квартиру.

Зазначені позивачем обставини в обгрунтування позовних вимог так і її пояснення в судовому засіданні про те, що вона не має наміру проживати в спірній квартирі, на думку суду свідчать про те, що позивачем не доведено порушення її прав відповідачем з урахуванням того, що позивач спірною квартирою не користувалася та порядок користування спірною квартирою між сторонами не встановлювався.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо порушення її прав відповідачем.

Керуючись ст. 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 15, 16, 316,317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 10-11,57-60,64, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Татарінова О.А.