Справа № 740/895/17
Провадження № 2/740/678/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді Пантелієнко В.Г.

при секретарі Заколодній Ю.О.

з участю позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката Царенка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним і стягнення заборгованості за договором оренди майна з правом викупу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати договір оренди майна - автомобіля марки «MERSEDES BENZ 313D ПЕ» державний номерний знак НОМЕР_2 укладений між нею та відповідачем 01.11.2015 року дійсним, а також стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 77000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що за договором оренди передала відповідачу в строкове платне користування належний їй автомобіль, з визначенням орендної плати в розмірі 7000 гривень. Орендар прийняв транспортний засіб, користувався ним тривалий час, обслуговував, частково сплатив орендну плату, хоча й має борг з її сплати, з вини відповідача договір не був посвідчений нотаріально, він ухилився від такої дії, отже договір слід визнати дійсним та стягнути борг зі сплати орендної плати.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому пояснивши, що вона в присутності нотаріуса давала доручення відповідачу на право керування транспортним засобом належним їй, однак договір оренди не уклали із за відсутності коштів на його оформлення. 01.11.2015 року вони уклали договір між собою, і визначили що відповідач має щомісячно сплачувати по 21 500 орендної плати, щоб за два роки виплатити вартість авто. Відповідач вніс першу орендну плату 7000 гривень на її розрахунковий рахунок, після того жодного разу не сплачував. Враховуючи наявність боргу зі сплати орендної плати просила стягнути з відповідача на її користь 77000 гривень орендної плати та укладений договір оренди дійсним.

Відповідач та його представник заперечили вимоги позову. При цьому позивач пояснив, що він користувався автомобілем позивача, який отримав разом із запчастинами у частково розібраному стані та без двигуна. Він повністю зібрав автомобіль і деякий час користувався ним, маючи доручення на керування яке видала позивач. Він вклав багато власних коштів у автомобіль, влітку автомобіль знову зломався, тому він пригнав його позивачу не плативши ніяких коштів. Вважає що оскільки договір оренди між ними нотаріально посвідчений не був, тому є нікчемним, а отже правові наслідки з цього договору не наступають. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 9) належить транспортний засіб - «MERSEDES BENZ 313D ПЕ» державний номерний знак НОМЕР_2

01 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір оренди майна з правом викупу у простій письмовій формі у якому досягли домовленості щодо умов його дії. Предметом договору є автомобіль марки «MERSEDES BENZ 313D ПЕ» державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір оренди транспортного засобу від 01.11.2015 року, укладений між сторонами по справі, нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 59, ч.1, ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору не доведено, оскільки позивачка сама не ініціювала такого посвідчення, а її звернення до відповідача мали місце лише з приводу сплати грошей, а не посвідчення договору нотаріально. Отже підстави для визнання оспорюваного договору укладеного між сторонами, дійсним, відсутні.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи, що ст. 220 ЦК України прямо закріплює, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, суд вважає, що не посвідчений нотаріально договір оренди автомобіля є нікчемним в силу закону.

Згідно ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Стаття 236 ЦК України встановилює, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За правилом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин договір оренди транспортного засобу укладений між сторонами, за умовами якого на відповідача було покладено ряд обов'язків, як нікчемний правочин, не створює юридичних наслідків з моменту його підписання, а тому і не породжує у ОСОБА_3 правового зобов'язання сплачувати позивачу кошти в якості орендних платежів.

Положення книги 5 Цивільного кодексу України «Зобов'язальне право» визначають, що зобов'язання, яке варто розуміти як правовідношення між боржником і кредитором щодо вчинення або утримання від вчинення певних дій, виникає з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

З урахуванням того, що підставою пред'явлення ОСОБА_2 позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення боргу по орендній платі в розмірі 77000 гривень є умови нікчемного договору, виходячи з положень ст.ст. 215, 216, 236, 509, 526 ЦК України, зобов'язання орендодавця та орендаря між цими особами не існували, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення орендної плати не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору оренди майна з правом викупу від 01.11.2015 року укладеного між сторонами, дійсним та про стягнення заборгованості по орендній платі відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2017 року