Справа№340/174/17
Провадження № 2/340/138/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Бучинського А.Б.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Верховина Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до відповідача із позовом про стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування від нещасних випадків від 18.06.2014 №IFVWNS-145I13H в розмірі 5000 грн., а також моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2016 з нею стався нещасний випадок внаслідок якого вона отримала травму у вигляді закритого перелому правого стегна в верхній третині із зміщенням. Оскільки на момент настання нещасного випадку діяв договір добровільного страхування від нещасних випадків від 18.06.2014 №IFVWNS-145I13H, укладений між нею та ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», а тому по завершенню лікування вона звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак 28.12.2016 вона отримала письмову відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення встановлених договором термінів повідомлення страховика про настання страхового випадку.

Вважає таку відмову безпідставною, оскільки з моменту настання страхового випадку вона до 01.09.2017 перебувала на стаціонарному лікуванні, а після цього два місяці на амбулаторному лікуванні. При цьому лікування проводилося в гіпсовій повязці, переважно вона перебувала в лежачому положенні, що позбавило її можливості пересування. До того ж при настанні нещасного випадку вона окрім отриманих травм розбила свій мобільний телефон, що унеможливлювало повідомлення нею страховика по телефону, а новий телефон під час лікування не могла придбати за браком коштів. По завершенню лікування вона прибула на перший огляд до лікаря 26.12.2016, хоча на цей час вона вже повідомила страховика про настання страхового випадку. Таким чином вважає, що причини несвоєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку є поважними, а оскільки нещасний випадок, що мав місце із нею є страховим випадком, тому вона має право на виплату страхового відшкодування в розмірі 20% страхової суми, що становить 5000 грн.

Крім цього зазначила, що внаслідок несвоєчасної виплати страховиком страхового відшкодування вона зазнала моральних страждань, що негативно відображається на стані її здоровя. Розмір заподіяної моральної шкоди вона оцінює в сумі 5000 грн., а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав. Позивач доповнила, що 02.08.2016 з нею мав місце страховий випадок, передбачений умовами договору страхування, оскільки повертаючись пізно ввечері з роботи вона переходячи через аварійний міст провалилася в річку, внаслідок чого зазнала травм у вигляді перелому стегна ноги із зміщенням. Госпіталізована вона була одразу та перебувала на стаціонарному лікуванні до 01.09.2016. Після цього її перевезли до дому, де вона перебувала на амбулаторному лікуванні. Оскільки вона проживає у важкодоступній високогірній місцевості, на відстані 2,5 км від найближчої дороги, без телефонного звязку, а тому не маючи можливості самостійно пересуватися через отриману травму та перебування в гіпсовій повязці, була позбавлена можливості телефоном чи в будь-який інший спосіб повідомити відповідача про настання страхового випадку. Крім цього не могла попросити це зробити і когось іншого, оскільки єдиним членом її сімї є неповнолітній син, який на той час навчався в іншому населеному пункті. В той же час вона проживає у найманому будинку, що належить іншій сімї. Після того, як її стан здоровя покращився, при наданні сторонньої допомоги вона змогла приїхати в смт Верховина, де повідомила відповідача про настання страхового випадку та подала заяву про виплату страхового відшкодування. Крім цього, таку заяву вона продублювала 20.12.2016 у телефонному режимі. Тому вважає, що причини пропуску нею строку повідомлення страховика про настання страхового випадку є поважними.

Крім цього, представник позивача вказав, що розмір страхового відшкодування ними є належно розрахований, оскільки відповідно до п.92 Правил добровільного страхування розмір страхового відшкодування при отриманні травм у виді перелому стегна виплачується в розмірі 20% страхової суми, якою являється 25 тис. грн., тобто 5000 грн. Також додатково обґрунтував факт заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, що на його думку полягає у тому, що страховик у визначений договором строк не виплатив позивачу страхове відшкодування, а почав безпідставну тяганину необґрунтовано відмовляючи їй у виплаті, на протязі тривалого часу користується належними їй коштами, створив умови, за яких позивач змушена захищати свої порушені права в судовому порядку.

Відповідач явку свого представника в судове засіданні не забезпечив тричі, про час та місце розгляду справи у кожному із призначених судом судових засіданнях був належно повідомлений, що підтверджується розписками про вручення поштових відправлень, подав до суду письмові заперечення, однак причин своєї неявки суду не повідомив. А тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача.

Згідно з поданими письмовими запереченнями, відповідач заявлені позовні вимоги заперечив в цілому, суду пояснив, що дійсно 18.06.2014 між ним та позивачем було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків, визначення яких страховим випадком та порядок страхового відшкодування передбачено положеннями договору та Правилами страхування. Однак переконаний, що права на виплату страхового відшкодування внаслідок отриманої нею травми 02.08.2016 позивач не набула внаслідок порушення строків повідомлення страховика про настання страхового випадку. Зокрема зазначив, що таке повідомлення позивачем здійснено 17.12.2016 після спливу тридцятиденного строку передбаченого п.3.1 договору. Оскільки пропуск цього строку без поважних причин є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а на його думку наведені позивачем причини пропуску строку є надуманими, тому вважає свою відмову у виплаті страхового відшкодування законною. Крім цього вказав, що умовами договору страхування не передбачено можливості відшкодування страховиком моральної шкоди, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд задовольняє позов частково з таких підстав.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з договором добровільного страхування від нещасних випадків від 18.06.2014 №IFVWNS-145I13H (а.с.38-39), укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник), Страховик зобовязався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобовязався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і Правил добровільного страхування від нещасних випадків, а також умов страхування, що є невідємною частиною договору. При цьому сторонами погоджено страхову суму в розмірі 25000 грн., а також п.6.1 визначено, що серед іншого страховим випадком слід вважати ушкодження здоровя застрахованої особи внаслідок нещасного випадку згідно додатку №1 до Правил страхування, зокрема у виді перелому кінцівок з виплатою страхового відшкодування від 3% до 45%.

Згідно з п.92 таблиці №1 Додатку №1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків (а.с.56-77), уточнено, що розмір страхової виплати при травматичному ушкодженні у вигляді перелому стегна на будь-якому рівні, за винятком ділянки суглобів внаслідок нещасного випадку становить 20% від страхової суми.

За умовами договору сторони домовилися, що нещасним випадком слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоровя (травматичне ушкодження, опіки тощо) застрахованої особи або смерть.

Як вбачається із виписки із медичної карти від 01.09.2016 №2573 (а.с.7), 02.08.2016, при падінні з висоти 3 м, позивачем ОСОБА_2 отримано травму у вигляді закритого перелому правого стегна у верхній третині із зміщенням. Внаслідок отриманої травми позивач перебувала на стаціонарному лікуванні до 01.09.2016 та була виписана на амбулаторне лікування в гіпсовій повязці на протязі 2-х місяців.

В судовому засіданні безспірно встановлено, і вказані обставини не заперечувалися відповідачем, що на момент отримання травми позивачем, між нею та відповідачем діяв договір добровільного страхування від нещасних випадків, укладений 18.06.2014, дія якого була автоматично пролонгована відповідно до п.7 договору внаслідок продовження внесення позивачем страхових платежів після завершення строку дії договору. Факт внесення щомісячних платежів підтверджується квитанцією (а.с.6), а також страховим актом (а.с.42).

З відповіді ПрАТ «СК «ІГНОССТРАХ» від 19.12.2016 (а.с.8) вбачається, що 17.12.2016 ОСОБА_2 повідомила страховика про настання страхового випадку.

Згідно із страховим актом від 19.12.2016 (а.с.42) вбачається, що за результатами розгляду відповідачем заяви про настання страхового випадку та доданих документів, було прийнято рішення яким кваліфіковану подію, що мала місце 02.08.2016 травматичним ушкодженням, однак у виплаті страхового відшкодування відмовлено з підстав п.4.1.4 Умов страхування через порушення страхувальником п.3.1 Умов страхування до договору.

Дійсно, відповідно до п.3.1 цих же Умов, у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, страхувальник, або застрахована особа, повинні у строк не пізніше тридцяти днів повідомити страховика про її настання.

Згідно з п.4.1.4 умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків (а.с.39) визначено, що несвоєчасне повідомлення страхувальником або застрахованою особою про настання страхового випадку без поважних на це причин у строки, передбачені цим договором є підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати.

Крім цього, відповідно до п.5 ч.1 ст.26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

З наведеного випливає, що обовязковою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є встановлення страховиком обставин не лише пропуску встановленого строку для повідомлення страховика про настання страхового випадку, а й відсутності поважних причин, які унеможливлювали своєчасне подання страхувальником такого повідомлення.

Однак, як встановлено в судовому засіданні з оглянутих медичних документів, після отримання травм позивач до 01.09.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні, а з 01.09.2016 на протязі 2- місяців у гіпсовій повязці на амбулаторному лікуванні.

При цьому з медичних документів вбачається, що по завершенню амбулаторного лікування позивач зявилася на перший огляд до лікаря лише 26.12.2016, в процесі якого лікарем установлено діагноз: рана правого стегна у верхній частині, а під час наступного огляду 21.02.2017 зафіксовано болі при ходьбі та відхилення у згинах суглобів правої ноги.

Крім цього судом встановлено, і дані обставини підтверджуються довідками з місця проживання (а.с.10,11), позивач ОСОБА_4 проживає у віддаленій та важкодоступній високогірній місцевості, в найманій квартирі і єдиним членом її сімї являється неповнолітня дитина.

До того ж позивач зазначила, що протягом перебування на амбулаторному лікуванні вона була позбавлена телефонного чи іншого звязку із страховиком, тривалий час не могла самостійно пересуватися та не мала змоги до середини грудня 2016 року прибути до найближчого населеного пункту з метою повідомити відповідача про настання страхового випадку.

За таких обставин суд приходить до переконання про те, що наведені позивачем причини пропуску тридцятиденного строку повідомлення страховика про настання страхового випадку є поважними, оскільки дійсно внаслідок отриманих травм 02.08.2016 позивач з обєктивних причин була позбавлена можливості повідомити відповідача про подію. А наведені відповідачем обставини про те, що вона вправі була доручити повідомити страховика про страховий випадок через інших осіб не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до умов договору саме на страхувальнику, чи застрахованій особі (в даному випадку позивачу) лежить обовязок повідомляти страховика про настання події, яка може бути кваліфікована, як страховий випадок.

Крім цього, судом враховується п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4, яким розяснено, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Однак, як встановлено судом після завершення амбулаторного лікування позивачем прострочено строк повідомлення страховика про настання страхового випадку усього лише на 17 днів. Крім цього, за результатами проведеної перевірки на підставі поданих позивачем документів, у страховому акті від 19.12.2016 відповідач кваліфікував подію, що мала місце 02.08.2016, як травматичні ушкодження, що за змістом укладеного договору підпадає під визначення нещасного випадку, а отже страхового випадку.

За таких обставин, оскільки позивач пропустила строк повідомлення страховика про страховий випадок з поважних причин, і такий період є незначним та не позбавив можливості страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тому підстав для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування суд не вбачає.

А з врахуванням того, що дійсно позивач отримала травматичне ушкодження внаслідок раптової, незалежної від її волі події у вигляді перелому закритого перелому правого стегна у верхній третині із зміщенням, в період дії договору страхування, а тому має право на отримання страхового відшкодування в розмірі 20% від страхової суми, що становить 5000 грн. У звязку із цим позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Одночасно, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення моральної шкоди з наступних підстав.

Дійсно ст. 23 ЦК України визначає загальні положення про можливість відшкодування моральної шкоди при наявності вини відповідача, а ст. 1167 ЦК України передбачає можливість відшкодування шкоди в позадоговірних (деліктних) правовідносинах.

Однак, в даному випадку позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок неналежного виконання зобовязань за договірними правовідносинами.

Положеннями ст. 611 ЦК України врегульовано, що в разі порушення договірного зобовязання, настають правові наслідки, в тому числі відшкодування моральної шкоди, встановлені договором або законом.

Однак, положеннями укладеного між сторонами договору не передбачено відшкодування моральної шкоди відповідачем в разі порушення його умов.

За таких обставин, оскільки сторонами не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди відповідачем у випадку порушення порядку та обєму надання послуг, і з вказаними умовами договору позивач погодилася на момент його підписання, а відтак вважати обґрунтованими посилання позивача щодо задоволення вимог по відшкодуванню моральної шкоди немає підстав. А тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», на користь ОСОБА_2, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1,страхове відшкодування в розмірі 5000 гривень 00 копійок (пяти тисяч гривень нуль копійок).

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень 00 копійок (шістсот сорок гривень нуль копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.Б. Бучинський