Справа № 635/ 5565/17
Провадження № 2/635/3173/2017
12 грудня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бобко Т.В.,
при секретарі судового засідання Грищук Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -
Крім суми боргу в розмірі 35 000 гривень, посилаючись на ст. 1048 ЦК України, позивач просить стягнути проценти на рівні облікової ставки НБУ у загальному розмірі 6598,25 гривень, а також 3 % річних у сумі 1329,04 гривень
Позивач зазначає, що порушення відповідачем зобовязання з повернення боргу спричинило йому моральні страждання через необхідність розшукувати відповідача, витрачати на це багато часу, відриватись від роботи, він перебував у скрутному матеріальному становищі. Суму моральної шкоди оцінює в 5000 гривень
Також просить стягнути з відповідача витрати на загальну суму у розмірі 1500 гривень, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 860 гривень.
У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав.
Відповідно до статті 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини.
Згідно з розпискою від 03.03.2016 року, копія якої долучена до справи (а.с. 7), відповідач позичила у позивача 60 000 гривень, з яких повернула 26 700 гривень, залишок боргу складає 35 000 гривень, які зобовязується виплачувати по 1500 гривень з 20 до 30 числа кожного місяця, починаючи з березня 2016 року.
Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Наслідки порушення договору позичальником врегульовано статтею 1050 ЦК України, згідно з якою якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Загальні умови виконання зобовязання встановлені статтею 526 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Як встановлено судом, відповідач зобовязалася повертати позивачеві суму боргу у розмірі 35 000 гривень щомісячно по 1500 гривень, починаючи з березня 2016 року. Доказів погашення боргу відповідачем суду не надано, у звязку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 35 000 гривень
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Розрахунок процентів здійснюється за формулою: сума процентів = річна ставка НБУ/365 днів х дні користування сумою боргу х сума боргу.
Враховуючи 38 днів прострочення з 20.03.2016 по 26.05.2016 (облікова ставка НБУ 19 %), 28 днів прострочення з 27.05.2016 по 23.06.2016 (облікова ставка НБУ 18 %), 35 днів прострочення з 24.06.2016 по 28.07.2016 (облікова ставка НБУ 16,5 %), 50 днів прострочення з 29.07.2016 по 15.09.2016 (облікова ставка НБУ 15,5 %), 42 дні прострочення з 16.09.2016 по 27.10.2016 (облікова ставка НБУ 15 %), 168 днів прострочення з 28.10.2016 по 13.06.2017 (облікова ставка НБУ 14 %), 41 день прострочення з 14.04.2017 по 25.05.2017 (облікова ставка НБУ 13 %), 60 днів прострочення з 26.05.2017 по 24.07.2017 (облікова ставка НБУ 12,5 %), усього 462 дні прострочення, загальна сума процентів за користування коштами становить 6598,25 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.
Відповідальність за порушення грошового зобовязання передбачена статтею 625 ЦК України, якою визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок 3 % річних за 462 дні прострочення складає 1329,04 гривень за формулою: 3 % річних /365 х дні прострочення х частина боргу.
Щодо вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, то суд вважає вказані вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються судами, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами законодавства.
Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Відшкодування моральної шкоди також не передбачено умовами договору позики.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завданої йому моральної шкоди та не обґрунтовано розмір, в який позивач оцінює завдану йому моральну шкоду.
У звязку з викладеним, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації моральної шкоди не вбачається.
Вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають через відсутність доказів на підтвердження вищевказаних витрат та обґрунтування їх розміру.
Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки позивачем при поданні позову судовий збір сплачено у сумі 640,00 гривень, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 573,25 гривень
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням процентів в загальній сумі 41 598 (сорок одна тисяча пятсот девяносто вісім) гривень 25 копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1329 (одна тисяча триста двадцять девять гривень) 04 копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 573 (пятсот сімдесят три) гривень 25 копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя