Провадження № 2/761/373/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Скрипник Сергій Миколайович приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, поділу майна, визнання недійсним договору дарування квартири та її витребування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 24.11.2015 р. позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М., реєстровий номер № 1593. Як свідчить довідка - форма № 3 у зазначеній квартирі з 2013 року зареєстрований ОСОБА_2 Відповідач був зареєстрований в квартирі, як член сім»ї попереднього власника - ОСОБА_7. У добровільному порядку ОСОБА_2 не бажає залишати помешкання, проте позивач бажає використовувати квартиру для свого проживання та проживання членів своєї сім»ї. За таких обставин позивач просить суд виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з заявленими вимогами ОСОБА_2 пред»явив зустрічний позов відповідно до якого просив суд: встановити юридичний факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4, однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 05 вересня 2008 року; визнати квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 41,60 кв. м., загальною площею 71,80 кв. м. - об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4; визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринник С.М., за реєстровим № 1593 недійсним; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, яке було зареєстровано на підставі договору дарування квартири від 24ю11ю29015 року; витребувати у ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1; визнати частки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у спільній сумісній власності подружжя - квартири АДРЕСА_1 по ? частці за кожним та поділити майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 жилою площею 41,60 кв. м., загальною площею 71,80 кв. м. Вимоги обґрунтовані наступним. З 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебуваючи на той час у м. Жовті води почали проживати однією сім»єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство. Від попереднього шлюбу у ОСОБА_4 є дитина - ОСОБА_1, що є позивачем за первісним позовом і який проживав разом із сторонами. В 2005 році сім»я у складі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та її сина переїхали до м. Києва , мешкала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2, а в подальшому і у спірній квартирі. За рахунок сімейного бюджету сторонами здійснювалось придбання усіх необхідних для потреб сім»ї речей, продуктів харчування, подружжя разом з дитиною проводило відпочинок, в тому числі і за кордоном. В подальшому 05 вересня 2008 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб, який було зареєстровано в Центральному відділі реєстрації шлюбів в м. Києві, актовий запис № 2266.Під час фактичного спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 25.04.2008 року. Право власності зареєстровано на відповідача ОСОБА_4 Кошти, що були витрачені на придбання квартири є спільними коштами подружжя, оскільки як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4 працювали, заощаджували кошти для забезпечення себе та дитини житлом. Проте, як стало відмово ОСОБА_8 без його згоди відчужила квартиру своєму сину шляхом укладання 24.11.2015 р. договору дарування. За таких обставин ОСОБА_2 і звернувся з зустрічним позовом з метою захисту своїх прав.

В судовому засіданні ОСОБА_1, його представник підтримали первісний позов, посили задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову заперечували. Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб у 2008 р. і до реєстрації шлюбу однією сім»єю не проживали.

Представник ОСОБА_4 та відповідач заперечували щодо задоволення позову ОСОБА_2, зважаючи на його безпідставність. Пояснили, що сім»я виникла пес посередньо з дня укладення шлюбу 05.09.2008 року. До того часу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживали разом та не вели спільного господарства. Проживання в одному місті, а саме у м. Жовті Води та реєстрація за однією адресою не свідчать про наявність сім»ї і не створюють для сторін прав та обов»язків притаманних подружжю. Грошові кошти витрачені на спірну квартиру є кошти ОСОБА_4 отримані від продажу квартири, що належала їй на праві приватної власності та коштів, позичених у родичів.

Представник Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скринник С.М. повідомляв суд про неможливість явки в судове засідання у зв»язку із зайнятістю.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, в той час, як у задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Встановлено, що 24 листопада 2015 р. ОСОБА_4 відчужила належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, шляхом укладення договору дарування, що його посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М.

Як свідчить договір дарування від 24.11.2015 р. ОСОБА_4 передала квартиру АДРЕСА_1 у власність обдарованому - ОСОБА_1, а обдарований ОСОБА_1 прийняв у дар зазначене майно.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П. 25 квітня 2008 року за реєстровим № 1521.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За довідкою КП «Центр комунального сервісу № 41» в квартирі АДРЕСА_1 станом на 22.01.2016 р. зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 2013 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2, його представником не заперечувалась та обставина. що і на день розгляду справи відповідач за первісним позовом є зареєстрованим за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_1, як власник майна вважає, що реєстрація та проживання відповідача у помешканні порушує його права на розпорядження квартирою, а тому просить суд виселити ОСОБА_2 з спірної квартири.

В свою чергу ОСОБА_2 вважає квартиру спільним майном, набутим ним разом із ОСОБА_4 під час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а тому його права власності підлягає захисту способом визначеним у зустрічному позові.

Натомість як свідчить свідоцтво про одруження, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб 05.09.2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Цент ром розвитку сім»ї, актовий запис 2266.

ОСОБА_2 пояснив, що спільне життя між ним та ОСОБА_4 розпочалось у 2004 році у м. Жовті Води і після переїзду до м. Київ він та ОСОБА_4 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2, а після придбання квартири АДРЕСА_1 всією сім»єю разом із сином відповідача ОСОБА_1 проживали в спірній квартирі.

Відповідно до положень ст. 74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встаановлено письмовим договором між ними.

Сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки, згідно до ч. 2 ст. 3 СК України.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_2 посилається на на реєстрацію разом з ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 та укладання договору, зокрема, про надання послуг кабельного телебачення, пояснення свідка ОСОБА_11, ОСОБА_12, фотографії.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванн шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у п. 20 роз»яснив, що При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

В Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 рік викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що відповідно до п. 5 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Також Верховний Суд України зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншої оосбою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язпна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу положення ст. 11 ЦПК України встановлюють обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином сторона, яка заявляє вимогу про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу має надати належні, достатні та допустимі відомості, які нададуть суду можливість зробити достовірний висновок щодо того, що сторони мають такі відносини, що притаманні сім»ї.

Під час розгляду справи було допитано, зокрема, свідка ОСОБА_11, яка є матір»ю ОСОБА_2 та постійно проживає в м. Жовті води, яка повідомила, що її син та ОСОБА_4 проживали разом, були сім»єю. Зазначила, що приїздила до них у м. Київ.

Також свідок ОСОБА_13, рідна сестра позивача за зустрічним позовом зазначила в судовому засіданні, що їй відомо про проживання сторін однією сім»єю.

Проте надаючи оцінку даним доказам, суд бере до уваги, що свідки постійно проживають в іншому місті, приїздили до Києва декілька разів та обставини життя сторін, їм здебільшого відомі від ОСОБА_2

Так суд не може покласти в основу рішення щодо встановлення факту проживання однією сім»єю і доводи ОСОБА_2 про те, що він та ОСОБА_4 по приїзду до м. Києва були зареєстровані за однією адресу, оскільки сам по собі факт реєстрації не свідчить про ведення спільного господарства, спільного бюджету тощо.

Крім того, за відсутності інших достовірних доказів неможливо покласти в основу рішення і фото надані позивачем за зустрічним позовом, зважаючи на те, що факт спілкування, перебування у дружніх відносинах також не свідчить про наявність ознак сім»ї, в розумінні чинного законодавства України.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено в судовому засіданні, що в розумінні вимог чинного законодавства з 2004 року по 2008 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а тому підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині відсутні.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

ОСОБА_2 просить суд визнати квартиру придбану ОСОБА_4 25 квітня 2008 року спільною сумісною власністю, визнати недійсним договір дарування від 24.11.205 р. , скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_1 витребувати у зазначеної особи спірну квартиру та визначити по ? частині квартири кожному з подружжя, провівши поділ майна.

Слід зазначити, що такі вимоги ОСОБА_2 заявлені з підстав спільного проживання з відповідачем, а отже і набуття майна сім»єю (подружжям) у спільну сумісну власність.

Таким чином задоволення вищезазначених вимог, зважаючи на підстави їх заявлення безпосередньо пов»язано із встановленням факту спільного проживання, є похідними від такої вимоги.

Беручи до уваги, відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім»єю, суд приходить до висновку про можливість відмови у задоволенні і іншої частини позову.

Разом з тим, як це встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 2013 року.

ОСОБА_1, його представник зазначили в судовому засіданні, що реєстрація ОСОБА_2 у квартирі, власником якої є позивач за первісним позовом, позбавляє останнього належним чином використати своє право власності. ОСОБА_1 має намір використовувати квартиру для особистого проживання та проживання членів його сім»ї.

ОСОБА_2 пояснив в судовому засіданні, що на даний час проживає у м. Жовті Води, оскільки не має можливості мешкати за місцем реєстрації за наявності спору з ОСОБА_1

За приписами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В свою чергу положеннями ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд, погоджується з доводами представника ОСОБА_1 в тій частині, під час розгляду справи такої категорії підлягає доведенню не факт проживання особи в яка підлягає виселенню, у приміщенні, а факт непогодження особи у добровільному порядку звільнити приміщення.

Крім того, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_2 з боку власника приміщення чиняться або чинились перешкоди у проживанні за місцем реєстрації.

Виходячи з наведеного, суд погоджується з твердженнями представника ОСОБА_1 та самого позивача, що саме у обраний спосіб можливий захист права власника щодо розпорядження своєю власністю, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги ОСОБА_1 про виселення відповідача із квартири АДРЕСА_1.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 317,328,391 ЦК України, ст. 74 СК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: