Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, третя особа - Управління державної праці у Полтавській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Октябрського районного суду м. Полтави 22 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 25 лютого 2016 року, просив скасувати наказ Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка від 26 серпня 2014 року № 281-04 «Про припинення трудових відносин», яким його звільнено 30 серпня 2014 року з посади старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки за п. 2 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка; стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу із 30 серпня 2014 року до 13 вересня 2016 року в сумі 98 117 грн 25 коп., та моральну шкоду у розмірі 10 тис грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01 вересня 2004 року він був прийнятий на роботу до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка на посаду асистента кафедри економічної теорії. 01вересня 2008 року він був переведений на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки. 30 серпня 2014 року на підставі наказу від 26 серпня 2014 року № 281-04 він був звільнений із займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначав, що строковий трудовий договір з роботодавцем він не укладав, отже звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства та пов'язане з упередженим ставленням до нього з боку адміністрації навчального закладу.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкодивідмовлено.

Додатковим рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним строкового трудового договору, на підставі закінчення якого ОСОБА_4 було звільнено, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 вересня 2016 рокузалишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно із наказом від 31 серпня 2004 року № 298-04 ОСОБА_4 з 01 вересня 2004 року був прийнятий на роботу до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка на посаду асистента кафедри економічної теорії до обрання за конкурсом.

Із 01 вересня 2008 року ОСОБА_4 згідно із наказом від 29 серпня 2008 року № 302-04 був переведений на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка за строковим трудовим договором до заміщення посади за конкурсом.

Згідно із наказом від 07 липня 2014 року № 197-046 ОСОБА_4 надано частину щорічної відпустки тривалістю 53 календарних дні з 07 липня до 29 серпня 2014 року за робочий рік з 01вересня 2013 року до 31 серпня 2014 року.

30 серпня 2014 року на підставі наказу від 26 серпня 2014 року № 281-04 позивач був звільнений з посади старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки у зв'язку із закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744 (яке було чинним на час прийняття ОСОБА_4 на роботу), відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про вищу освіту» (який був чинним на момент прийняття ОСОБА_4 на роботу) основними посадами науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів є, зокрема, асистент та старший викладач. На посади науково-педагогічних працівників обираються за конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури.

Установлено, що ОСОБА_4 працював в університеті на посаді науково-педагогічного працівника. На посади науково-педагогічного працівника кандидати обираються виключно за конкурсом; на момент прийому (переведення) ОСОБА_4 конкурс на заміщення вакантних посад в університеті не оголошувався, позивача прийнято на роботу за строковим трудовим договором (до настання певної події - обрання за конкурсом).

На виконання наказу Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, яким затверджено Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, у травні 2014 року оголошено конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників університету (газета «Освіта», випуск від 14-21 травня 2014 року № 21-22).

27 травня 2014 року відбулося засідання кафедри економічної теорії та регіональної економіки; 04 липня 2014 року відбулося засідання вченої ради фінансово-економічного факультету, на якому були заслухані претенденти на посади і проведено обговорення.

ОСОБА_4 надав заяву та документи для обрання на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки. Вченою радою факультету проведено таємне голосування, за результатом якого позивач не був обраний на посаду старшого викладача кафедри економічної теорії та регіональної економіки, трудові відносини з ним були припинені 30 серпня 2014 року, на новий 2014/2015 навчальний рік трудовий договір не укладався.

Із копій наказів про прийняття, переведення ОСОБА_4 на роботу вбачається, що останній був ознайомлений зі строком, на який із ним укладався трудовий договір, про що свідчать його підписи, зауважень щодо вказаного строку не висловлював.

Згідно з актом від 30 серпня 2014 року ОСОБА_4 для ознайомлення з наказом про звільнення та за трудовою книжкою не з'явився, на листи відповідача не відреагував.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача відбулося із дотриманням норм трудового законодавства.

Крім того, апеляційний суд зазначав, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилався на вимоги, які не заявлялися в суді першої інстанції, зокрема на те, що він є учасником АТО, отже на нього поширюються гарантії, передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України, а відтак він не міг бути звільнений із займаної посади.

Ураховуючи те, що на обґрунтування своїх вимог та заперечень ОСОБА_4 не посилався на вищевказану обставину, суд першої інстанції правомірно її не розглядав та не міг покласти в основу судового рішення.

Крім того, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України ОСОБА_4 не надав суду доказів того, що на момент його звільнення він був учасником АТО.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави 22 вересня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова