Справа № 362/2407/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/3206/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 13.06.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 серпня 2011 року у розмірі 27 528 грн. 47 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 серпня 2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань за договором, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27 528 грн. 47 коп.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за кредитним договором № б/н від 11 серпня 2011 року в розмірі 25 741 грн. 40 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 2 750 грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 19 690 грн. 63 коп.; заборгованість за пенею та комісією 3 300 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що він не укладав та не підписував будь-які кредитні договори з позивачем. 11 серпня 2011 року ОСОБА_2 заповнив заяву-анкету, на підставі якої отримав 3 000 грн. Вказану суму відповідач повернув у період пятдесяти пяти днів дії пільгового періоду. У вересні 2012 року термін дії картки закінчився та вона була анульована банкоматом та не була повернута відповідачу. За відсутності кредитного договору має місце відсутність його істотних умов. Суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 серпня 2011 року ОСОБА_2 отримав у ПАТ КБ «Приват Банк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 3 000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приват Банк», заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем станом на 31 березня 2016 року становить 27 528 грн. 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2 750 грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 690 грн. 63 коп., заборгованість за комісією 3 300 грн., заборгованість по судовим штрафам - 1 787 грн. 07 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 549 ЦК України та Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2011 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ «Приват Банк» кошти у розмірі 3 000 грн. на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Сторони узгодили, що внесення коштів здійснюватиметься щомісячними платежами до 25 числа кожного місяця.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року (справа № 6-2462цс16).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Судом встановлено, що останній платіж був здійснений ОСОБА_2 у січні 2013 року, а в подальшому відповідач припинив оплату чергових платежів. Отже, з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Так, останній платіж ОСОБА_2 здійснив 05 січня 2013 року, а з позовними вимогами банк звернувся 13 травня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не був присутній у судових засіданнях в суді першої інстанції, про розгляд справи належним чином повідомлений не був у звязку з чим він був позбавлений можливості заявити про застосування строку позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1 515 грн. 80 коп. Оскільки колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на користь останнього з ПАТ КБ «Приват Банк».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк», місце знаходження вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, , на користь ОСОБА_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 1 515 (одна тисяча пятсот пятнадцять гривень, 80 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_3