Ухвала

іменем україни

15 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

Писаної Т.О., МостовоїГ.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_4 позичила у нього кошти, які він їй перераховував банківськими переказами. Так, через платіжну систему Western Union ОСОБА_4 отримала від

ОСОБА_3 в період з 23 березня 2012 року по 11 вересня 2014 року 21 450 дол. США, загальна вартість витрат на здійснення цих переказів становила 1 178 дол. США. Через платіжну систему Money Gram 18 червня 2014 року та 23 червня 2014 року ОСОБА_4 отримала від

ОСОБА_3 1 900 дол. США, загальна вартість витрат на здійснення переказів становила 37,99 дол. США. Крім того, на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_3 09 вересня 2014 року, 11 вересня

2014 року, 19 вересня 2014 року, 02 жовтня 2014 року та 10 жовтня 2014 року було переведено кошти в загальній сумі 7 250 дол. США, загальна вартість витрат на здійснення цих банківських переказів становила 225 дол. США.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3, з урахуванням збільшених ним 18 червня 2015 року позовних вимог у звʼязку зі збільшенням курсу долара США по відношенню до національної валюти України просив стягнути з ОСОБА_4 30 600 дол. США, що еквівалентно 677 720 грн 81 коп., боргу за договором позики, 1 440,99 дол. США, що еквівалентно 31 914 грн 67 коп., витрат на здійснення безготівкових розрахунків, а також відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 30 600 дол. США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення становить 673 775 грн 56 коп., фактично понесені витрати щодо безготівкових розрахунків за позикою у розмірі 1 440,99 дол. США, що еквівалентно 31 728 грн 88 коп., та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 серпня

2015 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем укладання між сторонами договору позики, за яким відповідачка має заборгованість у загальному розмірі 30 600 дол. США, що еквівалентно 673 775 грн 56 коп. При цьому суд першої інстанції, на підставі положень ст. ст. 22, 1160 ЦК України вважав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідачки понесені ОСОБА_3 витрати щодо здійснення безготівкових переказів коштів за позикою в загальному розмірі 1 440,99 дол. США, що еквівалентно 31 728 грн 88 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності укладання між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору позики.

Судом встановлено, що в період з 23 березня 2012 року по 11 вересня 2014 року позивачем було перераховано відповідачці через платіжні системи Western Union та MoneyGramкошти в розмірі 23 350 дол. США. Крім того, на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» позивачем у період з 09 вересня 2014 року по 10 жовтня 2014 року було перераховано кошти в загальному розмірі 7 250 дол. США. Вказані обставини відповідач не заперечувала.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року справа № 6-1967цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що надані позивачем копії повідомлень про переказ коштів та копії електронного листування сторін не є належними письмовими документами на підтвердження укладання договору позики та його умов у розумінні ст. 207 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України та не містять відомостей про те, що воля сторін була направлена саме на укладання договору позики, матеріали справи не містять доказів, що відповідачка зверталась до позивача з проханням позичити їй кошти або зобовʼязалась повернути позивачеві перераховані їй кошти, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висвноку про відмову в задоволенні позовних имог у звʼязку із відсутністю правових підстав для покладення на ОСОБА_4 обовʼязку позичальника щодо повернення коштів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.О. Писана Г.І. Мостова