У Х В А Л А

іменем україни

14 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

ЛеванчукаА.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з червня 2012 року вона працювала на посаді завідуючого коморою товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» (далі - ТОВ «ГАПА-Україна»). За період з травня по грудень 2013 року заборгованість по заробітній платі склала 16 388 грн. У січні 2014 року вона дізналась про те, що її заробітна плата була скорочена до мінімальної без жодних попереджень. 13 січня 2014 року подала заяву про звільнення за власним бажанням з відпрацюванням 14 днів. 05 березня 2014 року вона отримала поштовий переказ на суму 725 грн. 19 коп. і бандероль з трудовою книжкою та наказом про звільнення від 06 лютого 2014 року.

Враховуючи викладене та те, що повного розрахунку при звільненні із нею не проведено, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 388 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку з 01 січня 2014 року по 14 квітня 2015 року у розмірі 30 680 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 4 тис. грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ГАПА-Україна» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за період з травня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 13 181 грн. 80 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 319 грн. 34 коп., моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ГАПА-Україна» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що роботодавець не довів виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі, що є підставою для стягнення цієї заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що з травня 2013 року по січень 2014 року грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_4 від відповідача не надходило, розписок про отримання нею заробітної плати відповідачем також не надано.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що з червня 2012 року ОСОБА_3 працювала на посаді завідуючого коморою ТОВ «ГАПА-Україна».

13 січня 2014 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням з відпрацюванням 14 днів.

05 березня 2014 року ОСОБА_3 отримала поштовий переказ на суму 725 грн. 19 коп. і бандероль з трудовою книжкою та наказом про звільнення від 06 лютого 2014 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що за період з травня по грудень 2013 року їй не виплачена заробітна плата на загальну суму 16 388 грн. і при звільненні повного розрахунку із нею не проведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки твердженням відповідача про те, що надана позивачем довідка про заборгованість із заробітної плати підроблена, по факту чого ведеться кримінальне розслідування, при цьому оригінал або належним чином завірена копія цієї довідки у матеріалах справи відсутня, а також не обгрунтував відхилення в якості доказу копії блокноту, в якому, як стверджує відповідач, ОСОБА_3 власноручно вказала отримані нею суми заробітної плати від ТОВ «ГАПА-Україна» (т. 2 а.с. 12).

Суд не дав оцінки й тому, що за фактом підробки документів, у тому числі й довідки про заборгованість із заробітної плати ОСОБА_3, проводиться досудове розслідування у кримінальній справі відносно головного бухгалтера ТОВ «ГАПА-Україна» ОСОБА_2 та заступника директора ТОВ «ГАПА-Україна» ОСОБА_1

Крім того, апеляційний суд вказав на те, що надана ОСОБА_3 довідка про заборгованість із заробітної плати викликає сумніви, проте не обгрунтував свого висновку про її прийняття в якості доказу та надання цьому доказу переваги над іншими, зокрема не навів мотивів відхилення в якості доказу довідки ТОВ «ГАПА-Україна» про розмір заробітної плати позивача. Отже, суд обгрунтував своє рішення на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Апеляційний суд допустився й інших порушень норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючими фразами про те, що рішення суду першої інстанції є правильним і мотивованим. При цьому суд узагалі не перевірив доводів апеляційної скарги; не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги, та не зазначив, які норми права були судом застосовані.

На зазначені підстави для скасування рішення апеляційного суду посилалася в касаційній скарзі і заявник.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ГАПА-Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік