УХВАЛА

іменем україни

7 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційними скаргами ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 25 червня 2012 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за договором не виконував належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30 листопада 2014 року становить 27 767 грн 11 коп.

З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2012 року у розмірі 27 767 грн 11 коп.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2012 року у розмірі 27 767 грн 11 коп. та 277 грн 67 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року у даній справі відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Залишаючи апеляційну скаргу відповідача без руху, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не у повному обсязі сплатив судовий збір та не зазначив поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що апеляційна скарга подана після закінчення строку на апеляційне оскарження, установленого ч. 1 ст. 294 ЦПК України при оскарженні рішення суду, однак заявником не наведено поважних причин його пропуску.

Проте до таких висновків апеляційний суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦПК України рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 20 березня 2015 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З апеляційною скаргою позивач звернувся 9 лютого 2016 року, тобто поза межами строку, встановленого законом.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року, відповідач посилався на те, що після ухвалення рішення суду йому не було видано ні копії повного тексту рішення суду, ні судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 ЦПК України копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Усупереч вказаним вимогам закону в матеріалах справи відсутні докази того, що в судовому засіданні 20 березня 2015 року сторонам були видані копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Отже, зазначені обставини повинні бути враховані апеляційним судом при розгляді поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Також у абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема, особа не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання або їй не надіслана копія рішення протягом строку, як це вимагається в ст. 222 ЦПК України, то ці обставини можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що сама по собі присутність сторони під час проголошення вступної та резолютивної частин рішення і отримання їх копії не є безумовною підставою для відмови у поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки відсутність у сторони повного тексту рішення унеможливлює мотивування апеляційної скарги, що є її обов'язковим елементом відповідно до вимог ст. 295 ЦПК України.

Крім того, залишаючи без руху апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем не сплачено судовий збір у повному розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір», та зобов'язано сплатити 1 339 грн 80 коп.

Згідно із ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що апеляційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, або не оплачена судовим збором, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє скаржника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Згідно з пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позивачем при поданні позовної заяви у січні 2015 року сплачено судовий збір у розмірі 277 грн 67 коп., відповідно 110 відсотків становить 305 грн 43 коп., про що зазначав у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 та просив стягнути з нього судовий збір саме у такому розмірі.

Проте апеляційний суд не звернув увагу на те, що позов пред'явлено банком у січні 2015 року, тобто у період дії Закону України «Про судовий збір» у редакції, відповідно до п/п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 якої розмір судового збору за подачу позовної заяви становив 1 % від ціни позову (у даному випадку - 277 грн 67 коп., що і було сплачено позивачем), але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (на час звернення до суду з даним позовом - 1 218 грн). Тобто, при зверненні ОСОБА_3 повинен сплатити 305 грн 43 коп., а не 1 339 грн 80 коп., як зазначив апеляційний суд у своїй ухвалі від 22 лютого 2016 року.

Ураховуючи викладене, оскаржувані ухвали апеляційного суду не можуть вважатись законними й підлягають скасуванню, а справа - направленню до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик