У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Канурної О.Д.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, стягнення суми депозиту, процентів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, стягнення суми депозиту, процентів.

В обґрунтування позову посилався на те, між ним та ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит» 26.12.2014 року був укладений договір № 300131/156226/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний». Відповідно до пункту 1 вказаного договору Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 28891,00 доларів США на строк з 26 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року та зобовязався повернути вклад Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених договором.

На підставі Постанови Правління Національного Банку України від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 р. прийнято рішення № 171 про запровадження з 18.09.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». В подальшому на підставі постанови правління Національного банку України від 17.12.2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку.

Фондом гарантування вкладів було виплачено позивачу 200000 грн.

Вважає, що на даний час заборгованість банка перед ним складає 27776,22 дол. США - основна заборгованість та 6 933,84 дол. США - заборгованість за процентами.

Строк дії договору закінчився 31.12.2015 р. До теперішнього часу вклад в повному обсязі позивачу не повернутий.

Просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь суму вкладу у розмірі 27776,22 дол. США, проценти в розмірі 6933,84 дол. США.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року в позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів, стягнення суми депозиту, процентів відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі зясував всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просить апеляційний суд скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу в розмірі 27776,22 дол. США; проценти відповідно до договору строкового банківського вкладу в розмірі 6933,84 дол. США.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявилися, хоча своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 119-121)

В судове засідання апеляційного суду представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 118).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений Договір № 300131/156226/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) Пенсійний».

Згідно з п. 1 вказаного вище договору, Банк прийняв від Вкладника грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 28891,00 доларів США, на строк з 26 грудня 2014 р. по 31 грудня 2015 р. та зобовязався повернути вклад Вкладнику, та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2 договору, за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п. 1 цього договору - заяви, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 12,10% річних

Строк дії договору закінчився 31.12.2015 року та до теперішнього часу вклад у повному обсязі позивачу не повернуто. Фондом гарантування вкладів позивачу було виплачено 200000 грн.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач , як вкладник ( кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків, сплати неустойки, стягнення коштів, сплачених в якості комісії, виключно в межах процедури ліквідації банку.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 вказаної вище вказаної статті передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

17.09.2015 року правління Національного банку України прийняло рішення про віднесення банку відповідача до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 171 від 17.09.2015 року прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктами 1, 3 частини 5 статті 36 вказаного вище Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 вказаного Закону встановлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Як вбачається із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Пунктом 1 частини другої статті 46 вказаного вище Закону передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю. Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Частиною 1 статті 52 вказаного вище Закону передбачено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості; 4) вимоги вкладників фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

За договорами, строк яких настав, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону фізичним особам - вкладникам перераховується 200000 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу порушить порядок задоволення вимог кредиторів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у суду немає підстав відмовляти в позові вкладника до банку про стягнення сум вкладів на підставі того, що в банку запроваджена тимчасова адміністрація чи прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, є безпідставними, оскільки відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, тимчасова адміністрація згідно з п. 16 статті 2 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленого цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

З 18 вересня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та розпочав процедуру виведення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (12 квітня 2017 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: