Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 червня 2017 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Кваші С.О.,

за участю сторін та їх представників, представника органу опіки і піклування - Соколовської С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2016 р. позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка вказує на те, що їх спільний син ОСОБА_5 проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З часу розлучення з травня 2012 року відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не виявляє бажання спілкуватися з ним, аліменти сплачує в недостатньому для його розвитку розмірі. Крім того, відповідач ухиляється від надання нотаріально посвідченої заяви про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що цим літом перешкодило синові взяти участь у танцювальному фестивалі в Болгарії разом з гуртком, де він тренирується, позбавляє дитину відвідувати своїх близьких родичів у Литовській республіці. Батько взагалі не проявляє жодної турботи про сина, дитина навіть його майже не памятає, сприймає як батька свого вітчима ОСОБА_6, з яким у нього справжні родинні стосунки.

У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали, посилаючись на те, що вже декілька років відповідач жодного разу не бачився з дитиною та не цікавився її долею, дитини його взагалі не знає, отже побачення з батьком можуть в подальшому травмувати сина. Позивачка вважає, що він ухиляється від виконання батьківських обов'язків, отже його участь у житті сина в подальшому є недоцільною та просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно його сина, в тому числі і з метою усунення будь-якої залежності сина від нього на майбутнє.

Відповідач та його представник позов не визнали, зазначивши що не відмовляється від своїх батьківських прав та обов'язків щодо сина, бажає налагодити з ним спілкування , приймати участь у його вихованні та стати хорошим батьком. Суду пояснив, що останній раз бачив сина невздовзі після розлучення, а в подальшому не міг спілкуватися з дитиною тому, що позивачка хоча і не перешкоджала в цьому, проте він відчував, що мати настроювала сина проти нього. Щодо не надання дозволу виїзду дитини за кордон, до він не знав про перебування справи в суді, а сама позивачка і не зверталася до нього. Він не мав і не має наміру перешкоджати сину у відвідування родичів та відпочинку.

Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні вимоги позову віднесла на розсуд суду, надала висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він бажає налагодити спілкування з сином і вже звертався до Служби у справах дітей та психолога з цього приводу.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки і піклування, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони по справі, які перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року. 03 вересня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 24 червня 2014 року на користь ОСОБА_2 стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 чстини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2014 р. і до повноліття дитини.

Згідно Акту обстеження умов проживання, неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, бабусею та дідусем у АДРЕСА_1, дитина забезпечена всім необхідним для навчання та гармонійного розвитку.

Як слідує з довідки ВДВС, відповідач майже регулярно з часу ухвалення рішення суду сплачує аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі близько 330 грн на місяць.

Як вбачається з соціально-психологічного висновку ОСОБА_4 станом ан 15.12.2016 року, дитина сприймає як батька вітчима ОСОБА_6, біологічного батька не знає, стсоунки з матірю доброзичливі та комфортні.

Згідно довідок з дошкільного навчального закладу, ЗОШ № 32, ЦПМСД № 4, батько не приймає участі у вихованні та оздоровленні дитини.

Як вбачається з Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 від 20.04.2017 року виконкому Миколаївської міськради, батько категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, звернувся до Служби у справах дітей з заявою про визначення способу участі у вихованні сина.

При цьому йому було надано листа, в якому попереджено про необхідність подальшого виконання своїх батьківських обовязків, займатися вихованням сина та спілкуватися з ним, оскіьки комісією встановлено, що дійсно мало місце ухиляння від виконання ним своїх батьківських обовязків.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3, будучи батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5, дійсно не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, не цікавився його життям, але в тому числі і через неприязнені стосунки з позивачкою, яка натомість не перешкоджала йому у побаченні з сином.

При цьому суд враховує, що відповідач визнає свою неналежну поведінку відносно сина і бажає приймати участь у його вихованні і утриманні, налагодити спілкування з дитиною.

Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

За такого, керуючись ст.ст. 164,165 СК України та беручи до уваги положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні сина , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко