Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на 1/2 частини будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 січня

2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 березня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2005 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 03 серпня 1992 року між ними та ОСОБА_8; визнати за кожним з них право власності на 1/4 частини вказаного будинку.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду від 16 грудня

2005 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу від 13 серпня 1992 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 щодо 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, таким, що відбувся, та визнано право власності за ОСОБА_4, ОСОБА_5 на вказані частини будинку.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від

27 лютого 2015 року скасовано заочне рішення Уманського міськрайонного суду від 16 грудня 2005 року, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від

22 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 березня 2016 року, позов залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Залишаючи позов без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що належним чином повідомлені позивачі не з'явилися в судові засідання, які відбулись 11 грудня 2015 року, 28 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року та 22 січня 2016 року, без поважних причин.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони, які беруть участь у справі, не з'явилися без поважних причин.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явиться в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків встановлених ст. 157 ЦПК України, у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Частина 3 даної статті вказує на обов'язок суду залишити позовну заяву без розгляду в разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що ні позивачі, ні представник позивача в судові засідання, які відбулись 11 грудня 2015 року, 28 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року та 22 січня 2016 року не зв'явились, при цьому зазначені ОСОБА_4 та її представником ОСОБА_9 причини неявки обґрунтовано визнані судами попередніх інстанцій неповажними, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав, передбачених

п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Судами вірно враховано, що положення ч. 3 ст. 169 ЦПК України направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являлися до суду, на відміну від сторони позивачів, які не з'являлися в судові засідання та не використовували передбачене законом право на процесуальне представництво в суді.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі щодо поважності причин неявки в судові засідання, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції надано вмотивовану оцінку доказам поважності причин неявки позивачів в судові засідання, доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних ухвал, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від

22 січня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун