Ухвала

іменем україни

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гулька Б.І.,

ЄвграфовоїЄ.П., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова

від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі - ПАТ «Чернігівгаз»), мотивуючи тим, що з 25 вересня 1984 року вона перебувала у трудових відносинах з

ПАТ «Чернігівгаз». 3 січня 2007 року їй була встановлена третя група інвалідності. У зв'язку з захворюванням та згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда, 2 березня 2007 року вона звернулась до керівництва підприємства з заявою про переведення її на іншу більш легку роботу і на виконання рекомендацій МСЕК наказом від 10 квітня 2007 року її було переведено на посаду контролера газового господарства абонентної служби управління по реалізації та розрахунках за природний газ Головного управління ВАТ «Чернігівгаз». Наказом від 1 серпня 2013 року ОСОБА_3 було переміщено на посаду контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів - фізичних осіб управління обліку та балансів підприємства. Наказом від 27 липня 2015 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади в зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу та забороною укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я, на підставі ст. 7 та ч. 5 ст. 24 КЗпП України.

Вважала своє звільнення незаконним, оскільки довідка Чернігівської міської МСЕК від 3 січня 2007 року, яка слугувала підставою для звільнення, не містить прямої вказівки на заборону виконувати роботу контролера газового господарства.

Ураховуючи наведене та збільшення позовних вимог, позивач просила визнати незаконним наказ ПАТ «Чернігівгаз» від 27 липня 2015 року про звільнення її з роботи в зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу та забороною укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я, на підставі ст. 7 та ч. 5 ст. 24 КЗпП України, поновити її на посаді контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів - фізичних осіб управління обліку та балансів

ПАТ «Чернігівгаз» за умовами праці відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 липня 2015 року по 23 грудня

2015 року в розмірі 12 200 грн та 3000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від

24 грудня 2015 року в задоволенні позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції змінено.

Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову до

ПАТ «Чернігівгаз» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_3, зазначено, що ОСОБА_3 звільнена з посади контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб ПАТ «Чернігівгаз» 27 липня

2015 року в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати увалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову про поновлення на роботу та змінюючи підстави звільнення останньої, апеляційний суд посилався на неможливість ОСОБА_3, яка є інвалідом ІІІ групи, обіймати посаду контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб за станом здоров'я.

Оскільки підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу передбачені ст. ст. 40, 41 КЗпП України, апеляційний суд вважав за необхідне зміни формулювання причини звільнення ОСОБА_3, із зазначенням, що остання звільнена з посади контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб ПАТ «Чернігівгаз» у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що з 25 вересня 1984 року ОСОБА_3 працювала монтером по захисту підземних газопроводів другого розряду служби захисту газопроводів від корозії ПАТ «Чернігівгаз».

3 січня 2007 року ОСОБА_3 встановлена ІІІ група інвалідності загального захворювання.

Наказом від 10 квітня 2007 року ОСОБА_3 переведено контролером газового господарства абонентної служби управління по реалізації та розрахунках за природний газ Головного управління ПАТ «Чернігівгаз»

з 10 квітня 2007 року.

Наказом від 1 серпня 2013 року ОСОБА_4 переміщено контролером газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичиих осіб управління обліку та балансів з 1 серпня 2013 року

Наказом від 14 травня 2007 року встановлено застосування робітниками щоденних нормованих завдань відповідно до «Типових норм часу на технічне обслуговування та ремонт систем газопостачання» від

1 січня 2007 року» з 14 травня 2007 року.

Згідно висновків МСЕК ОСОБА_3 протипоказана тривала хода більше 2 км без відпочинку більше однієї години, відрядження, фізична праця, важка фізична праця значні фізичні і психоемоційні навантаження.

Згідно з листом Чернігівської міської МСЕК від 3 липня 2015 року ОСОБА_4, яка є інвалідом III групи загального захворювання, роботу контролера газового господарства (тривала хода на протязі всього робочого дня незалежно від погодних умов по зняттю показників лічильників, рознесення квитанцій абонентам від 100 до 300 квартир щоденно) виконувати не може.

Рішенням профспілкового комітету ПАТ «Чернігівгаз» від 27 липня 2015 року надано згоду на звільнення контролера відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб управління ОСОБА_4 за ст. 7 та ч. 5 ст. 24 КЗпП України.

27 липня 2015 року ОСОБА_4 було запропоновано переведення на вакантні посади: прибиральника виробничих приміщень, прибиральника службових приміщень, від яких позивачка відмовилась.

Наказом ПАТ «Чернігівгаз» від 27 липня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади контролера газового господарства відділу супроводження клієнтів-фізичних осіб у зв'язку з порушенням встановлених правил прийняття на роботу та забороною укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я на підставі ст. 7 і ч. 5 ст. 24 КЗпП України, з 27 липня 2015 року. Підставами зазначено: довідка Чернігівської МСЕК від 3 січня 2007 року; наказ від 10 квітня 2007 року про переведення

ОСОБА_4 контролером газового господарства абонентної служби управління по реалізації та розрахунках за природний газ; лист голови Чернігівської міської МСЕК від 3 липня 2015 року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась на порушення її трудових прав, оскільки довідка Чернігівської МСЕК від 3 січня

2007 року, яка стала підставою для звільнення, не містить прямої вказівки на заборону ОСОБА_3 виконувати роботу контролера газового господарства. Посилання роботодавця на лист голови Чернігівської міської МСЕК від 3 липня 2015 року, яким позивачу протипоказана тривала хода на протязі всього робочого дня незалежно від погодних умов по зняттю показників лічильників, рознесення квитанцій абонентам від 100 до 300 квартир щоденно, вважала безпідставним, оскільки станом на 3 квітня

2007 року це не входило до її обов'язків. До обов'язків роботи контролером входило прийняття даних від споживачів по телефону, письмова реєстрація даних в журналі, комп'ютерна обробка даних, що відповідає рекомендаціям МСЕК.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2

ст. 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров'я.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України в разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Суд апеляційної інстанції неналежно встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив, чи були на той час наявні вакантні посади, що є обов'язком роботодавця відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, крім прибиральниці, яку за твердженням позивача вона не можу виконувати за станом здоров'я.

Апеляційний суд не перевірив доводів позивача, що за станом свого здоров'я вона не може виконувати запропоновану роботу прибиральниці.

Будь-які висновки медичних установ щодо можливості ОСОБА_3 виконувати роботу прибиральниці в матеріалах справи відсутні.

Змінюючи формулювання причин звільнення ОСОБА_3, апеляційний суд невірно застосував положення ст. 235 КЗпП України та не врахував, що дана норма регулює зміну формулювання, а не підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Згода на звільнення має чинність тільки за умови, що вона дана з підстав, зазначених власником у поданні з проханням дати згоду на звільнення. Якщо ж виборний орган первинної профспілкової організації дав згоду з іншої підстави, ніж запитував власник, згода не буде мати чинності.

Апеляційний суд не перевірив, чи дотримано роботодавцем даний порядок, чи звертався останній до профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 саме за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Матеріали справи не містять відомостей про наявність такої згоди, а рішення суду не містить відповідних мотивів та висновків з цього приводу.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 24 КЗпП України забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров'я.

Тобто дана норма підлягає перевірці при прийнятті на роботу, а відтак, з урахуванням конкретних обставин справи не може бути підставою для звільнення працівника.

Ураховуючи наведене апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 304, 313, 316 ЦПК України не виконав функції, покладені на нього процесуальним законом, неповно встановив фактичні обставини справи, не дав оцінки доводам сторін, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливі судові процедури.

За викладених обставин, ухвалене апеляційним судом рішення не є таким, що відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 лютого

2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька Б.І. Гулько Є.П. Євграфова
О.В. Умнова