АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №654/3869/16-ц Головуючий в І інстанції: Савчак С.П.
Провадження №22ц/791/1180/17 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1

секретар Рябченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,на ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу Держгеокадастру у Голопристанському районі, Державних реєстраторів прав на нерухоме майно виконавчого комітету Голопристанської міської ради ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування рішень, державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 про запис у Державному реєстрі речових прав, реєстраційний № 23 від 15.01.2015 року індексний номер рішення 18643556 про знищення обєкта нерухомого майна за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с.Залізний Порт, вул.Садова, 30 та запис про проведену державну реєстрацію прав про знищення обєкта нерухомого майна; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0468 за адресою с.Залізний Порт, Голопристанський район, Херсонська область, вул.Садова, 28. Зобовязати Державного кадастрового реєстратора у Голопристанському районі поновити дію Державного акту серія ЯБ № 892196 та кадастровий номер земельної ділянки :02:035:0015, зареєструвати його у Державному земельному кадастрі та надати Витяг з Державного земельного кадастру щодо вказаної земельної ділянки згідно Державного акту; скасувати рішення державного реєстратора прав про відмову в реєстрації від 22 листопада 2016 року № 3247412.

Під час розгляду справи представником відділу Держгеокадастру у Голопристанському районі було заявлено клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вказана справа підсудна окружним адміністративним судам відповідно до ст. 18 КАС України.

Ухвалою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року провадження у справі закрито. Позивачу розяснено його право на звернення із вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши відповідність оскарженої ухвали вимогам цивільного процесуального закону, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України й виходив з того, що позовна заява ОСОБА_3 не підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник з приводу дій органу державної влади, а тому є публічно-правовим й підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108-114 ЦПК).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєкти цих прав.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім субєктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Тому вказані позовні вимоги, якщо вони заявлені у позові щодо нерухомого майна і не стосуються дотримання державним реєстратором процедури здійснення державної реєстрації, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з пп. 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним не є таким рішенням і без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірний будинок не можна вважати таким, що відбувся, реальний захист права власності позивача.

У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно.

Крім того, предметом спору є не перевірка адміністративно-розпорядчих дій державного реєстратора, а зобов'язання вчинити дії, безпосередньо повязані зі спором про захист права власності і не стосуються захисту прав у контексті публічно-правових відносин.

Таким чином, висновок суду про те, що провадження у справі слід закрити, оскільки даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, не ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із виникненням, існуванням та оспорюванням права власності на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з правовідносин щодо права власності і має вирішуватися судом за правилами ЦПК.

За таких обставин ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 307, 311, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,задовольнити.

Ухвалу Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1