Справа № 522/3406/17
Провадження № 2/522/6059/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.

при секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на майно у зв'язку з втратою документу, який засвідчує право власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно у зв'язку з втратою документу, який засвідчує право власності, а саме квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, та нежитлове приміщення №2к в будинку № 8-Г по вулиці Армійській в місті Одеса, загальною площею 6,1 кв.м за ним, ОСОБА_1.

При цьому позивач посилається на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, та нежитлового приміщення №2к в будинку № 8-Г по вулиці Армійській в місті Одеса, загальною площею 6,1 кв.м, але оригінали правовстановлювальних документів є втраченими, що унеможливлює розпорядження вказаним нерухомим майном.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, подали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, а розгляд справи провести без їхньої участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, викликаний, надав заву про розгляд справи за його відсутності, заперечень на позов не надав.

Суд на місці вирішив розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наданих суду доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 доказаним і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому суд виходить з наступного.

ОСОБА_1, є власником нерухомого майна, що розташоване у місті Одесі, а саме:

- квартири АДРЕСА_2, загальною площею 55 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, (на підставі свідоцтва про право власності, № 44126639, видане 18.09.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, номер запису про власності №11238671),

- нежитлового приміщення №2к в будинку № 8-Г по вулиці Армійській загальною площею 6,1 кв.м. (на підставі свідоцтва про право власності, № 40554156, видане 13.07.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, номер запису про власності №10392548),

Таким чином, право власності ОСОБА_1 є безумовним.

Проте, станом на дату видачі свідоцтва про право власності (13.07.2015 року та 18.09.2015 року) ст..19 Закону України « Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплювала перелік право установчих документів, на підставі яких проводилась державна реєстрація прав, в тому числі, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до цього Закону.

Законом України від 26 листопада 2015 року №834-VIII вказаний Закон «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакції.

Згідно з чинною редакцією ст..27 цього Закону , проведення держаної реєстрації речових прав на підставі дублікатів свідоцтв про право власності, виданих після 01.01.2013 року не передбачено, у т.ч. відновлення втрачених право установчих документів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач фактично має безумовне право власності на вказані обєкти нерухомості, а формально не має можливості реалізувати своє право власності .

У відповідності із ст. 321 ЦК України, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 392 ЦК України, Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, оскільки оригінал документу, що підтверджує право власності втрачено, позивач має право предявити позов про визнання права власності до суду.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Згідно правовому висновку Верховного Суду України, що висловлена, зокрема, у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 24.06.2015 № 6-318цс15, за правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Оскільки формально спору між сторонами щодо права власності не існує, а визнання права власності є поновленням права власника, у звязку із втратою оригіналів правовстановлювальних документів, суд доходить до висновку про необхідність захисту права позивача, шляхом визнання права власності, що надасть позивачу можливість зареєструвати своє право власності у реєстрі речових прав та реалізовувати повноваження по володінню, корисуванню та розпорядженню нерухомим майном у вигляді квартири та нежитлового приміщення.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст.ст. 321, 392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55 кв.м, житловою площею 24,9 кв.м, за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1).

Визнати право власності на нежитлове приміщення №2к в будинку № 8-Г по вулиці Армійській в місті Одеса, загальною площею 6,1 кв.м. за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Приморського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

15.06.2017