Справа № 456/3256/16 Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/1516/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась зі скаргою про визнання неправомірною постанови державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівській області Лесько Віти Анатоліївни від 21.10.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52701219 та зобов'язання державного виконавця Лесько В.А. вказати у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначити, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом "Про виконавче провадження".

Оскаржуваною ухвалою узадоволенні скарги ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити. Апелянт зазначає, що виконавчий лист № 456/3294/15-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження, був виданий 13.10.2016 року на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду, яке набрало законної сили лише 20.10.2016 року, тобто, виконавчий документ був виданий ще до набрання законної сили рішенням, на підставі якого такий видається. А відтак, виконавче провадження № 52701219 було відкрито з порушення норм ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.10.2016 року), ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 368 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Закон органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог скаржника, мотивуючи тим, що з 05.10.2016 року вступив в дію новий Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року, яким правомірно керувався державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов»язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу. Порядок виконання рішення суду визначений Законом України «Про виконавче провадження».

З 05.10.2016 року вступив в дію новий Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року та відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі пред'явленого виконавчого документа, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою стягувача, ОСОБА_4 від 20.10.2016 року, державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Лесько В.А., 21.10.2016 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 456/3294/15-ц від 13.10.2016 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судового збору в сумі 121,80 грн.

З врахуванням положень ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», який почав діяти з 05.10.2016 року, і який не передбачає надання 7-денного строку для добровільного виконання, не передбачає можливості самостійного виконання рішення, державним виконавцем Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області вчинено виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» правомірно, а відтак доводи ОСОБА_2 про незаконність оскаржуваної ухвали є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновок суду про законність оскаржуваної нею ухвали.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зміст постанови державного виконавця Стрийського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області Лесько В.А. про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2016 року відповідає вимогам закону, прийняттям такої постанови не порушено права чи свободи скаржника, така спрямована на примусове виконання виконавчого листа, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області, а тому вірно відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_2

Доводи апелянта про те, що виконавчий лист № 456/3294/15-ц, на підставі якого відкрито виконавче провадження, був виданий 13.10.2016 року на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду, яке набрало законної сили лише 20.10.2016 року, тобто, виконавчий документ був виданий ще до набрання законної сили рішенням, на підставі якого такий видається, а відтак, на думку апелянта, виконавче провадження № 52701219 було відкрито з порушення норм ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.10.2016 року), ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 368 ЦПК України, спростовується виконавчим листом, у якому чітко зазначено, що рішення суду набрало законної сили 26 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.