Справа № 444/1017/17
Провадження № 2/444/619/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

13 червня 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мартинишин Я. М.,

секретаря судового засідання Луців І.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Жовква Львівської області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання права власності на нерухоме майно , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.Свої позовні вимоги, позивач мотивує тим, що 28 листопада 2002 року між ОСОБА_1 та ВАТ АТП «Західводбуд» було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна.

Ще до укладення договору між Продавцем та Позивачем було погоджено вартість нерухомого майна.

Кошти за придбане майно мною було перераховано на рахунок Продавця в повному обсязі ще до укладення договору.

На підставі згаданого договору Позивачем було придбано будинок охорони пл. 25,4 кв.м., та будівлю складу площею 300,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Через необізнаність у законодавстві ОСОБА_1 не здійснював державної реєстрації права власності на майно.

На сьогоднішній день це зробити не можливо через те, що угода не є нотаріально посвідчена, а попередній власник припинив свою господарську діяльність.

На сьогоднішній день Позивач являється одноосібним власником майнового комплексу в АДРЕСА_1 та орендарем земельної ділянки, що підтверджується рядом документів.

З 2002 року у нікого до Позивача не виникало жодних претензій, щодо володіння згаданим майном. А тому , просить задоволити позов.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав, просив суд позов задоволити.

Представник відповідача Жовківська районна державна адміністрація в судовому засіданні повідомив, якщо вимоги позивача не суперечать чинному законодавству, то у Жовківської районної державної адміністрації відсутні заперечення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог.

Зі змісту договору купівлі -продажу від 28 листопада 2002 року який укладено між ОСОБА_1 та ВАТ АТП «Західводбуд» вбачається, що Позивачем було придбано будинок охорони пл. 25,4 кв.м., та будівлю складу площею 300,0 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Поясненнями позивача стверджується, що ще до укладення договору між Продавцем та мною було погоджено вартість нерухомого майна.

Кошти за придбане майно мною було перераховано на рахунок продавця в повному обсязі ще до укладення договору.

Через необізнаність у законодавстві позивач не здійснював державної реєстрації права власності на майно.

На сьогоднішній день це зробити не можливо через те, що угода не є нотаріально посвідчена, а попередній власник припинив свою діяльність.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 являється одноосібним власником майнового комплексу в АДРЕСА_1 та орендарем земельної ділянки, що підтверджується рядом документів.

З 2002 року у нікого до позивача не виникало жодних претензій, щодо володіння згаданим майном.

Договором оренди земельної ділянки водного фонду від 15.12.2003 р. та договором про спільну експлуатацію гідротехнічних споруд Верхнє-Яричівського водосховища від 21.05.2009р., стверджується, що позивач є користувачем земельної ділянки під вказаними вище будівлями та гідротехнічних споруд на території Грядівської сільської ради.

Згідно ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном -протягом п»яти років, набуває право власності на це майно (набувальницька давність),якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальницькою давністю на нерухоме майно, траспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальницькою давністю, суди повинні врахувати, зокрема таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйність речі є однією з обставин що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальницьку давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Ураховуючи положення ст.16,344,396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог ст. 387, 391 ЦК.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( стороною).

Згідно ч.2 ст.218 Цивільного кодексу України якщо право чин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інше речове право» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст..396 ЦК України. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 ч.1 ст.346 ЦК України) , а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.10,57, 60,208, 209 ч.3, 212-215,218,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити .

Визнати за ОСОБА_1, право власності на будівлю складу літерою М-1 загальною площею 300, 0 кв.м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, право власності на будівлю складу літерою Л-1 загальною площею 25,4 кв.м., яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Мартинишин Я. М.