ун. № 759/7910/17
пр. № 2/759/3951/17
19 червня 2017 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:
головуючого-судді: П'ятничук І.В.,
при секретарі: Немировській А.М., Павлишиній А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позов
про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за межі України, суд, -
Позивач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 у травні 2017 р. звернулась до суду з позовними вимогами про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей -ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України у період з 01.07.2017 р. по 16.07.2017 р. до країни прямування - Республіка Болгарія у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2
В обґрунтування позову посилається на те, що сторони з 02.08.2003 р. по 11.11.2014 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5. 07.11.2014 р. між сторонами був укладений Договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків, який в подальшому відповідачем ОСОБА_2 злісно не виконувався, у зв'язку з чим рішенням Святошинського районного суду м. Києва вказаний договір був розірваний та визначено місце проживання дітей з їх матір'ю позивачкою по справі. Враховуючи те, що позивачка має матеріальну можливість виїжджати за кордон на спільний з дітьми відпочинок, проте, для виїзду синів необхідна згода їх батька, однак позивачка такої згоди не може отримати від відповідача, який усі усні та письмові прохання про надання такого дозволу та явки до приватного нотаріуса для посвідчення відповідних заяв ігнорує, тому вона вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду. Посилаючись на ст.313 ЦК України, ст.7, 144, 150, 155 СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України», ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини просила заявлені позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивачка не з'явилась, її представник подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останньої.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом двічі належним чином, а тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, сторони по справі (а.с. 19, 20).
Встановлено, що з 02.08.2003 р. по 11.11.2014 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.(а.с. 14-17).
Судом встановлено 07.11.2014 р. між сторонами був укладений Договір про визначення місця проживання дітей та щодо здійснення батьківських прав та обов'язків (а.с. 21-23), проте, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2015 р. вказаний вище Договір був розірваний та визначено місце проживання дітей з їх матір'ю позивачкою по справі (а.с. 24-33).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2015 р. рішення районного суду змінено та визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_5, а саме: щосуботи з 09 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. в присутності матері, в іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2015 р. залишено без змін (а.с. 33-38).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27.01.2016 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.10.2015 р. залишено без змін (а.с. 39-45).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 маючи матеріальну можливість (а.с. 88) неодноразово письмово зверталась до відповідача ОСОБА_2 з вимогою з'явитися до приватного нотаріуса для надання позивачці дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 з метою їх оздоровлення. Проте, вказані вище письмові вимоги були залишені відповідачем ОСОБА_2 без реагування (а.с. 60-87), в зв'язку з чим вона позбавлена права на виїзд за кордон з неповнолітніми синами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без згоди та супроводу їх батька відповідача ОСОБА_2, що зумовлено, в тому числі вкрай негативними стосунками, які склались між сторонами, що вбачається з матеріалів справи (а.с. 46-58).

Таким чином, судом встановлено, що позивачка не має можливості з об'єктивних причини отримати від відповідача ОСОБА_2 згоду на виїзд їх неповнолітніх синів ОСОБА_4 ти ОСОБА_5 за межі України без його згоди та супроводу.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку що представник позивачка довела позовні вимоги, які відповідно до ст. 60 ЦПК України знайшли своє підтвердження та обґрунтування, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 141, 154 СК України, ст.ст. 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за межі України - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 01.07.2017 р. по 16.07.2017 р. до країни прямування - Республіка Болгарія у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Надати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з 01.07.2017 р. по 16.07.2017 р. до країни прямування - Республіка Болгарія у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

За письмовою заявою відповідача, поданої до суду протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя