АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/5483/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2017 у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1 є: ОСОБА_6 як власник 17/50 частин будинку, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 як власники в рівних частках 20/50 частин будинку та ОСОБА_4 як власник 8/30 частин будинку.

Відповідно до Розпорядження представника Президента України №78/1 від 17.02.1993 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво прибудови до вказаного жилого будинку розміром 6,5м х 11м та переобладнання у 8/30 частинах будинку згідно із розробленим проектом під умовою, що буде знесено сарай під літерою «Б».

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.08.2015 двоповерхова прибудова в літ «А-1» до спірного жилого будинку і підвал під прибудовою визнані самочинним будівництвом.

Виходячи з того, що належних і допустимих доказів на підтвердження того, що наявність самочинного будівництва прибудови, здійсненої відповідачем, перешкоджає позивачу реалізувати його право власності у спільному майні та виділити його частку, суду не надано, як не надано і інших доказів на підтвердження порушення прав позивача, суд, керуючись положеннями ст.376 ЦК України, вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.02.2017 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача та представник третьої особи підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

За змістом ч.7 ст.376 ЦК України суд може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову у разі істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб - за позовами таких осіб, а якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення - зобов'язати знести самочинно збудоване нерухоме майно за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Отже, за змістом указаної норми позивач вправі вимагати знесення самочинно збудованого нерухомого майна за наявної сукупності таких фактів і обставин: істотного відхилення від проекту здійсненого будівництва, що призвело до порушення його прав, а проведення перебудови є неможливим або позивач відмовляється від проведення перебудови.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що належних і допустимих доказів на підтвердження того, що самочинне будівництво двоповерхової прибудови в літ «А-1» до спірного жилого будинку і підвал під прибудовою здійснено відповідачем ОСОБА_4 з істотним відхиленням від проекту, що призвело до порушення прав позивача, ОСОБА_6 у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України суду не надав і на такі не посилався, а сам по собі факт того, що здійснена прибудова є самочинним будівництвом, не є підставою для задоволення позову про знесення такої прибудови.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_6 посилався на Звіт про результати візуального обстеження спірного будинку, складений Держаним науково-дослідним та проектно-вишукувальним інститутом «НДІ Проектреконструкція» від 08.04.2014, відповідно до якого двоповерхова прибудова до будинку здійснена з відхиленням від проектної документації, підвал проектом не передбачений, навісну стіну прибудови виконано по металевих консольних балках з опиранням на стіну існуючого одноповерхового будинку, у місцях опирання балок спостерігаються тріщини, що вказує на відхилення від будівельних норм і правил, дах прибудови не закінчено; та на Звіт про проведення технічного обстеження спірного будинку 2010 року, відповідно до якого загальний стан конструкцій цегляних стін головного та дворового фасадів незадовільний та потребує ремонтно-реставраційних робіт.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що надані позивачем Звіти не дають підстав для висновку про те, що виявлені при візуальному та технічному обстеженні спірного будинку відхилення від проектної документації та від будівельних норм і правил при будівництві прибудови є істотними і призвели до порушень прав позивача. Обов'язок доказування зазначених обставин належить позивачеві (п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України»). Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_6

Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Оскільки позивач у відповідності до положень ч.7 ст.376 ЦК України не ставив питання щодо перебудови здійсненого самочинного будівництва, пред'явлений позов про його знесення є передчасним (п.п.22,24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України»).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають, зводяться до аргументації позиції позивача через призму його власних інтересів з посиланням на обставини, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції (щодо статусу земельної ділянки та порядку користування нею) та на докази, яким суд першої інстанції дав належну оцінку у відповідності до ст.212 ЦПК України. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до того, що здійснене відповідачем будівництво є самочинним, проте, сам по собі цей факт не є законною підставою для його знесення.

За таких обставин висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, ґрунтуються на вимогах закону і встановлених судом обставинах, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог і заперечень. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна