Справа № Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/1444/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівська О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ «Ідея Банк», подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає, що що не погоджується з висновками суду, вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать встановленим судом обставинам, а рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що враховуючи наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем, що встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ПАТ «Ідея Банк» скористалося своїм правом на дострокове повернення кредиту, предявивши відповідну позовну вимогу.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку, що дострокове погашення заборгованості по кредитному договору настає лише при направленні та отриманні позичальником вимоги кредитодавця про дострокове погашення кредиту, однак в жодному пункті кредитного договору та чинним законодавством не передбачено, що банк має право на звернення до суду виключно після предявлення кредитодавцем вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту та отримання позичальником такої вимоги. Не погоджується з висновком суду про те, що відповідач не міг виконати свій обовязок перед позивачем, а тому він не вважається таким, що допустив порушення виконання зобовязань за кредитним договором. Стверджує, що адреса, зазначена як місце реєстрації не є місцем фактичного проживання або перебування особи, тому твердження суду щодо місця проживання відповідача на непідконтрольній українській владі території, як підстава неможливості виконувати кредитні зобовязання, не може бути обґрунтуванням у відмові в задоволенні позовних вимог. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 07.12.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №910.19837, згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 191100 грн з визначенням строку користування коштами у відповідності до графіку на купівлю транспортного засобу Mitsubishi ASX 1,8 AT, 2012 року випуску.

За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку в розмірі 0,0010% та за кредитне обслуговування позичальник з 13 місяця кредитування сплачує щомісячну комісію в розмірі 1,10% від початкової суми кредиту.

Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів щомісячно в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком №1 до договору.

Згідно з Графіком щомісячних платежів, датою внесення позичальником чергового платежу визначено 07 число кожного місяця(а.с.30-31).

Відповідно до п.4 параграфу 6 кредитного договору, банк має право змінювати в односторонньому порядку свої Тарифи (окрім процентної ставки), повідомивши про це позичальника у спосіб, передбачений договором, вказавши дату, з якої починають діяти зміни/нові тарифи.

Проте, в матеріалах відсутні відомості щодо повідомлення банком у будь який спосіб ОСОБА_3 про про невиконання останньою умов кредитного договору.

Згідно з договором застави транспортного засобу від 19.12.2012 року виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечене заставою транспортного засобу, для купівлі якого надавався кредит.(а.с.13-14)

11.02.2015 року для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором в межах 50 грн. (а.с.12).

Крім того, судом першої інстанції встановлено що до липня 2014 року позичальник ОСОБА_3 в повному обсязі виконувала покладені на неї за кредитним договором зобов`язання, по сплаті тіла кредиту та процентів за користуванням ним, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника (а.с. 36-37). Останній платіж на виконання умов кредитного договору був внесений позичальником 08.07.2014 року.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що у справі відсутні докази , які б доводили, що ОСОБА_3 з липня 2014 року не виконує обов`язку щодо погашення заборгованості за кредитним договором внаслідок випадку або непереборної сили та що передбачених доказів про існування форс-мажорних обставин, які є (були) перешкодою для виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3, у матеріалах справи відсутні, колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України № 466 від 6 серпня 2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій», у звязку із запровадженням з 24 серпня 2014 року на території Донецької та Луганської областей надзвичайного режиму роботи банківської системи, банками України було призупинено здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою. Небанківськими установами та національним оператором поштового звязку, які є платіжними організаціями внутрішньодержавних/міжнародних платіжних систем та/або їх учасникам, було призупинено операції з приймання/виплати переказу коштів з/на території, які не контролюються українською владою.

Постановою Правління Національного Банку України № 435 від 22 липня 2014 року затверджено Інструкцію щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у зв'язку з припиненням банками України здійснення усіх видів фінансових операцій у населеному пункті, де зареєстрована відповідач ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), який не контролюється українською владою, остання не могла виконати свій обов'язок перед позивачем по сплаті заборгованості за кредитним договором, не могла сплачувати кредитні кошти та відсотки за користування кредитними коштами з незалежних від її волі причин, а тому відповідач не є такою, що допустила порушення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Такий висновок суду узгоджується з нормами статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод), яка гарантує права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить до територій, які не контролюються українською владою.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку законом місцем її перебування.

Останнім відомим місцем проживання відповідача по справі ОСОБА_3 є м. Макіївка, Донецької області, на території, що віднесена до юрисдикції Совєтського районного суду м.Макіївки (а.с.1)

Розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 1 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним судам, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Згідно вказаного розпорядження територіальна підсудність справ, які підлягають розгляду в Совєтському районному суді м. Макіївки змінена та визначена Краматорському міському суду Донецької області.

Позивач звернувся з позовом до Личаківського районного суду м.Львова - за місцем проживання поручителя ОСОБА_4, відповідальність якої передбачена у межах 50 грн. До відповідача ОСОБА_3 позивач звернувся з вимогами про вилучена заставленого транспортного засобу та звернення стягнення на предмет застави в межах 192080, 28 грн.

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_3 не є належно повідомленою про судові засідання, не отримує судових повісток, а виклик через оголошення в пресі, яка не розповсюджується на території окремих районів Донецької і Луганської областей, не може вважатись належним повідомленням про розгляд справи, оскільки це суперечить і вимогам процесуального закону.

Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» УДППЗ «Укрпошта» з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію Донецької області. До таких населених пунктів віднесено і м.Макіївку Донецької області.

З огляду на зазначені обставини та принципи права на справедливий судовий розгляд, закріплений у ст.6 Європейської конвенції з прав людини, відсутні підстави для задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за недоведеністю вимог та порушення прав відповідача на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягомдвадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді