Справа № 199/4888/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з 27 листопада 1999 року по 22 жовтня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2016 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 09.04.2014 року до повноліття дитини.

Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості. Згідно з довідками Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції заборгованість станом на 31.12.2016 року складає 12953,40 гривень. Вважає, що вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Всього пеня за несплату аліментів за період з квітня 2014 року по грудень 2016 року становить 67 965 гривень 07 копійок, яку позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд слухати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники до початку розгляду справи по суті заперечували проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, надали письмові заперечення. У судовому засіданні 21.03.2017 року представник відповідача ОСОБА_4 був присутній, проте, проявляючи неповагу до суду, покинув судове засідання.

З огляду на вищевказану процесуальну поведінку сторін, а також з урахуванням розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач з 27 листопада 1999 року по 22 жовтня 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від спільного життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2014 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.06.2016 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 09.04.2014 року до повноліття дитини. Таким чином, оскільки між сторонами був спір, вищевказане рішення суду відповідач мав виконувати з моменту набрання ним законної сили, тобто з 23.06.2016 року.

Відповідно до ст.196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. П.22 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема,

у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або

неправильним перерахуванням аліментів банками.

Проте, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведена вина ОСОБА_2 у простроченні сплати аліментів, тоді як обовязок доказування покладається на позивача згідно ст. 60 ЦПК України щодо доказуванню своїх вимог. Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, починаючи з липня 2016 року, неодноразово звертався до АНД ВДВС м. Дніпра із заявами про надання реквізитів для сплати аліментів та повідомлення суми заборгованості,а при отриманні таких став сплачувати як поточні аліменти так і частково заборгованість, яка нарахована за рішенням суду, що підтверджується копіями відповідних звернень відповідача до державного виконавця та відповідними квитанціями про сплату аліментів.

У звязку з встановленням вищевказаних обставин, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні позову про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів з відповідача.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 194, 196 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Суддя