АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7044/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1349/К/17 суддя Пустовіт О.Г.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» - ОСОБА_5,

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» (надалі ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя на виробництві, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2016 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% з наступним переоглядом 01 травня2017 року.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд: стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 275 600,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» на користь держави судові витрати у розмірі 640,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом помилково до врегулювання спірних правовідносин застосовано положення загальних норм діючого законодавства ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України замість спеціального Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»; ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» є неналежним відповідачем по даній справі; факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Крім того, наявність шкідливих факторів є особливістю виробничого процесу на підприємстві, які не можуть бути усунуті роботодавцем у повному обсязі. ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» забезпечило працівника засобами колективного та індивідуального захисту і скоротило час дії шкідливих факторів, тобто протиправні дії відповідача, які призвели до виникнення у позивача професійного захворювання, відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_6, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_4А, працюючи впродовж тривалого часу (19 років 9 місяців) в умовах важкої праці, виробничого шуму та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі, із яких: з 07.06.1994 року по 31.03.2014 року на різних посадах на шахті імені «Фрунзе» РУ «Суха Балка» та ВАТ «Суха Балка» та в шахтобудівельному управлінні ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «Суха Балка», правонаступником яких є ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» (а.с. 13-16), отримав професійні захворювання.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 15 січня 2016 року у ОСОБА_4 встановлена наявність професійних захворювань з діагнозами: 1) радикулопатія попереково-крижова білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинними синдромами, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу в поєднанні з періартрозом колінних суглобів; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), група «В». Легенева недостатність першого-другого ст.; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст.. (з легким зниженням слуху)

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року встановлена причина зазначених професійних захворювань робота в умовах важкої праці, виробничого шуму та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі, із яких: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м?: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу від 10% до 70% - 9,2 при гранично допустимій до 2,0; шум - еквівалентний рівень звуку у дБА 104 при гранично допустимому 80; величина статичного навантаження при утриманні вантажу з докладанням зусиль за участі мязів тулуба та ніг 109 805 кг/с при гранично допустимому до 100 000 кг/с; знаходження у нахиленому положенні 40,4/2,3% зміни, при гранично допустимому до 25/0; вимушені нахили корпуса за зміну 182 при гранично допустимих до 100 (а.с. 13-16).

Висновком МСЕК від 16 травня 2016 року ОСОБА_4 первинно встановлено 40 % стійкої втрати професійної працездатності (20% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ, 5% - туговухість) з наступним переоглядом 01 травня 2017 року (а.с. 17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 31 березня 2016 року (а.с. 13-16), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

Спростовуються доводи відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим нею професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного ОСОБА_3 України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Посилання представника відповідача ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» в апеляційній скарзі на те, що відповідач забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Доводи представника відповідача про відсутність обовязку ОСОБА_7 «ЄВРАЗ ОСОБА_3» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки з першого січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», згідно з ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу Законів про працю України, а отримання ним матеріального відшкодування за рахунок соціальних виплат жодним чином не впливає на право звернутися до роботодавця із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманим з вини роботодавця професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів лише на підприємстві відповідача (19 років 9 місяців), відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілої, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливості такого відновлення.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_3» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: