Справа № 509/2228/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В., за участю сторін по справі ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_2, про зобовязання вчинити дії,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

21 червня 2017 року до Овідіопольського районного суду в Одеській області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 в якій вона просить зобовязати ОСОБА_3 оформити та підписати із нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0350 (Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області) та здійснити державну реєстрацію права власності на дану земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що вона неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_3 з вимогою виконати умови договору, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, зазначені ділянки вибули з її володіння та користування з 01.11.2008 року право власності на них фактично набула ОСОБА_3, однак відповідач від нотаріального посвідчення договору ухиляється. Ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору призвело до негативного висновку Громадської ради доброчесності відносно чоловіка ОСОБА_1, через формальне перебування у її власності зазначених вище ділянок. У подальшому це стало підставою для вибуття ОСОБА_4 з конкурсу на посаду судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду. Крім того, це накладає на ОСОБА_1 обовязок декларувати зазначену ділянку та, окрім цього, сплачувати обовязкові платежі у вигляді податку на землю, яка фактично їй не належить, тому її законний інтерес полягає у правовій визначеності щодо обсягу належного їй майна. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявилась хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи .

Третя особа ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 не заперечувала.

Водночас ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вищенаведену земельну ділянку.

Свої вимоги мотивувала тим,що вона фактично надала грошову суму у розмірі 2000 доларів США для придбання земельної ділянки ОСОБА_3, та, згідно домовленостей між ними, у подальшому вона була зобовязана переоформити їх на її імя, проте до сьогоднішнього дня ухиляється від вчинення таких дій. Вказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 позов ОСОБА_2 визнала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не зявилась хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

Розглянувши подані позови, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_2 із одночасною відмовою у задоволенні позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п. (а) ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 620 ЦК України, у разі не виконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України, згідно яких, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Так судом встановлено, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_3 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу щодо належної ОСОБА_1 земельної ділянки, а саме: із кадастровим номером :01:001:0350 (Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області). Грошову суму у розмірі 2000 (двох тисяч) доларів США для придбання земельної ділянки ОСОБА_3 фактично надала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1), та, згідно домовленостей між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у подальшому ОСОБА_3 була зобовязана переоформити їх на імя ОСОБА_2 У звязку із відсутністю у ОСОБА_1 на час укладення договору державних актів на право власності на дану земельну ділянку даний правочин був оформлений у вигляді розписки про отримання ОСОБА_1 зазначених грошових коштів і зобовязання оформити договір у письмовій формі із нотаріальним посвідченням після отримання державного акту 03.09.2007 року відповідно ОСОБА_1 було отримано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії ЯЕ № 663119 на ділянку із кадастровим номером :01:001:0350. 01.11.2008 року ОСОБА_1, за домовленістю із ОСОБА_3, в якості підтвердження отримання повної суми за угодою, передала останній зазначений державний акт, про що було складено розписку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 передала зазначену вище земельну ділянку в повне володіння та користування ОСОБА_3 01.11.2008 року, при цьому вважаючи, що передала її у власність, та з тих пір нею не користувалась та не володіла.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, відбулося повне виконання договору, зазначена ділянка вибула з власності ОСОБА_1 і з 01.11.2008 року право власності на неї фактично набула відповідач ОСОБА_3, проте до сьогоднішнього дня остання ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Крім того, встановлено, що і ОСОБА_3 з ОСОБА_2 домовилися щодо усіх істотних умов договору як, відповідно боржник та кредитор, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме наявністю оригіналів правоустановчих документів Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 663119, копія якого 07 грудня 2017 року була нотаріально засвідчена позивачкою ОСОБА_2, замовлення з боку ОСОБА_2 нормативно грошової оцінки земельної ділянки, проте до сьогоднішнього дня ОСОБА_3 ухиляється від передачі земельної ділянки ОСОБА_2

В ході судового розгляду з боку сторін свідчення, що вказане нерухоме майно раніше нікому другому не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, в оренду не здані, під заставою та забороною не перебувають, судового спору щодо них, а також прав у третіх осіб не має, обмеження на використання земельних ділянок відсутні та земельні сервітути щодо них не встановлені, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2017 року.

Суд приймає розписку від 10.10.2010 року в якості належного та допустимого доказу виникнення цивільно-правових відносин між сторонами щодо купівлі-продажу земельної ділянки та боргового зобовязання, так як усі сторони дані факти жодним чином не спростовували та, більш того, в судовому засіданні підтвердили вказані обставини, з будь-якими клопотаннями щодо призначення судової почеркознавчої експертизи та (або) експертизи документу тощо до суду не звертались, а суд, враховуючи диспозитивність цивільного процесу, позбавлений права самостійно, за власною ініціативою, збирати докази.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи думку сторін, приходить до висновку, що в справі у достатньому обсязі наявні належні та допустимі докази для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_2 як кредитором права власності на земельну ділянку, які фактично вибули з власності ОСОБА_1 та повинні були бути передані кредитору боржником ОСОБА_3

При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_1 заявлено таку позовну вимогу, як зобовязання ОСОБА_3 вчинити дії, а саме оформити та підписати із нею нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки та здійснити державну реєстрацію права власності на неї, суд вважає, що визнання права власності за ОСОБА_2, яка не була стороною правочину між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, буде, відповідно до ст. 16 ЦК України, належним та ефективним способом захисту цивільних прав та інтересів як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1, оскільки в такому разі необхідність виконання будь-яких дій з боку ОСОБА_3 відпаде.

Таким чином у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, однак не за їх безпідставністю, а на підставі принципу доцільності правозастосування у цивільному судочинстві при задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

При поданні позову сторони сплатили судовий збір в повному обсягу, спору щодо сплати судового збору не має, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 526, 620, 626, 627, 638, 657, 1049 ЦК України, ст.ст. 81 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 0,060 га, цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована, за адресою Одеська область, Овідіопольський район, Дальницька сільська рада, СТ «Бриз» вулиця Лінія 6 діл. №12 (кадастровий номер :01:001:0350).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Овідіопольського районного суду Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.