АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 31 липня 2016 року близько 17:15 години в м. Чернівці по вул. Небесної Сотні, 6, керуючи автомобілем Фольксваген Тоureg, номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості в результаті чого вчинив наїзд на стоячий автомобіль НОМЕР_2, який знаходився в зустрічному напрямку, після чого від удару допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_4, яка рухалась в попутному напрямку.

Після даної ДТП вона разом із представниками страхової компанії «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» звернулася до ТОВ «Ніко-Чернівці» (транспортний засіб знаходиться на гарантійному обслуговуванні в даному товаристві) у зв'язку із необхідністю здійснення ремонтних робіт її транспортного засобу. Згідно рахунку № 00276 від 20

____________________________________________________________________

22ц/794/298/2017 р. Головуючий у І інстанції Семенко О.В.

Категорія 57 Суддя-доповідач Владичан А.І.

жовтня 2016 року вартість ремонтних робіт становить 43 072.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А/Е 9396988 від 26 травня 2016 року.

01 серпня 2016 року вона звернулася до вищевказаної страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та з вимогою про здійснення їй страхової виплати.

28 жовтня 2016 року ПАТ «Українська страхова компанія « Княжа вієнна іншуранс груп» надіслала їй рішення № 5575 від 21 жовтня 2016 року про те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не настала, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Вважає рішення про відмову їй у виплаті страхового відшкодування незаконним та необґрунтованим. Вважає, що у випадках, встановлених законом, допускається притягнення особи до цивільно-правової відповідальності незалежно від наявності вини правопорушника.

Зазначає, що ДТП завдало їй та дитині, яка була з нею під час вчинення ДТП, моральну шкоду, призвело до зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, емоційної напруги, нервозності, дратівливості, реакції замикання, які завдали їй та дитині немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у своєму житті: щоденні думки та спогади про ДТП та її наслідки, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні. Після подій 31.07.2016 року і по теперішній час вона зі своєю дитиною відвідують психолога, оскільки у дитини постійне почуття страху і дана ДТП тільки ускладнила її психоемоційний стан після загибелі батька.

Крім того, на тривалий час після ДТП їй та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, їй довелося відкласти, що спричинило проблеми з роботою та навчанням дітей.

Розмір моральної шкоди оцінює в 20 000 грн, яка враховує в себе усі страждання, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодою.

Просить зобов'язати ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснити страхове відшкодування у розмірі 43 072 грн;

Зобов'язати ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснити відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн;

Зобов'язати ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснити відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 13 920 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при ухваленні рішення судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неповно досліджено докази по справі та невірно їх оцінено, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Посилаючись на вимоги ст. 1187 ЦК України, вважає, що в даному випадку допустимим є притягнення особи до цивільно-правової відповідальності незалежно від наявності вини правопорушника. Крім того, вважає, що ОСОБА_3 мав можливість уникнути зіткнення з її транспортним засобом.

В апеляційній скарзіпросить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 рокута ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Українська страхова компанія « Княжа вієнна іншуранс груп» просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не настала у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а, отже, відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування зі страховика.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 31.07.2016 року близько 17:15 години в м. Чернівці по вул. Небесної Сотні, 6, керуючи автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить Національному університету «Одеська юридична академія», не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого вчинив наїзд на стоячий автомобіль Фіат, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який знаходився в зустрічному напрямку, після чого від удару допустив зіткнення із велосипедистом ОСОБА_6, яка рухалась в попутному напрямку, чим порушив п.п. 12.1, 12.3, 2.3 «Б» Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2016 року, яка набрала законної сили, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрите в зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Матеріалами адміністративної справи встановлено, що велосипедист ОСОБА_6 створила аварійну ситуацію, уникнути зіткнення ОСОБА_3 не мав можливості, й, відповідно, діяв у стані крайньої необхідності.

Внаслідок ДТП автомобіль ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_3, Національного університету «Одеська юридична академія» була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», що підтверджується копією Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А/Е 9396988 від 26.05.2016 року. За вказаним полісом на страховика покладається обов'язок із відшкодування шкоди завданої майну потерпілого у межах ліміту відповідальності 100 000 грн, розмір франшизи 1000 грн.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1 ст. 2 цього Закону встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього закону.

За змістом статті 979 ЦК України, статті 16 Закону України № 85/96-ВР «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката)

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено правило, згідно з яким при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, і ст. 33 - зобов'язання учасника дорожньо-транспортної пригоди повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема в пп. 33.1.2 п. 33.1.

Стаття 33 Закону передбачає, що учасник дорожньо-транспортної пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, за правилами пп. 37.1.3, 37.1.4, п. 37.1 ст.37 Закону підставами для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди та неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Після ДТП позивач звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Чернівці» (транспортний засіб знаходиться на гарантійному обслуговуванні в даному товаристві) у зв'язку з необхідністю здійснення ремонтних робіт її транспортного засобу. Згідно рахунку № 00276 від 20 жовтня 2016 року вартість ремонтних робіт становить 43 072 грн (а.с. 12).

1 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до вищевказаної страхової компанії із заявою про настання страхового випадку та з вимогою про здійснення їй страхової виплати, однак їй було відмовлено позивачем та надано письмову відповідь.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням позивача з метою з'ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалами апеляційного суду Чернівецької області від 29 березня 2017 року було призначено судову автотоварознавчу та автотехнічну експертизи.

Згідно з висновком автотехнічної експертизи Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №271-а від 10.05.2017 року, в даній дорожньо-транспортній обстановці водію ОСОБА_3 необхідно було діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР; в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв'язку з настанням даної ДТП; технічна можливість уникнення зіткнення із автомобілем Fiat 500L, реєстраційний номер НОМЕР_2, визначалась виконанням водієм ОСОБА_3 вимог пункту 12.3 ПДР.

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №272-а від 12.05.2017 року, вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля марки Fiat 500L, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок пошкодження станом на момент проведення експертизи (12.05.2017 року) становила 26566,89 грн;

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Fiat 500L, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок пошкодження саном на момент проведення експертизи (12.05.2017 року) становила 20794,33 грн.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи в апеляційній інстанції автомобіль ОСОБА_2 не відремонтований.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Власнику пошкодженого транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП. Також підлягають відшкодуванню витрати, повязані з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця здійснення ремонту на території України чи до місця проживання власника або законного користувача транспортного засобу, який керував ним у момент ДТП. Розмір матеріальних збитків визначається у висновку експерта, який був запрошений страховиком або потерпілою особою у разі ненадання експерта страховиком або незгоди потерпілого з його висновком.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки завдання шкоди позивачу шляхом пошкодження автомобіля ОСОБА_2 є наслідком невідповідності вимогам Правил дорожнього руху дій водія ОСОБА_3, який мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем позивача Fiat 500L, відповідальність якого застрахована.

Загальний розмір шкоди, завданої ОСОБА_2, становить 47361,22 грн. Позивачем пред'явлено позов на суму 43072 грн., яка має бути відшкодована ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» з виключенням франшизи у розмірі 1000 грн (п. 5 Полісу).

Суд першої інстанції цього не врахував, неповно дослідив всі обставини справи та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, чим порушив норми матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення.

Разом з тим, не підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ"

пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону,

- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав

ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди,

моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,

заподіяну здоров'ю.

Отже, відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика можливе тільки у випадку ушкодження здоров'я.

ОСОБА_2 пред'явлено вимогу до страхової компанії про відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, що свідчить про її необґрунтованість.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів, беручи до уваги розмір шкоди, розмір позовних вимог та встановлену полісом франшизу, приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 42072 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, що пов'язані з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Пунктом 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься витяг з договору про надання правової допомоги від 20 жовтня 2016 року, акт здачі-приймання наданих юридичних послуг по договору від 16 листопада 2016 року, в позові наведено розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та квитанція (а.с. 16), з яких вбачається, що адвокат ОСОБА_7, якому позивач відповідно до квитанції сплатила 13920 грн. за надання правової допомоги, а саме: попередня консультація, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз правової ситуації, складання заяв та клопотань, участь у судових засіданнях, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги.

Проте з матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_7 не брав участь у судових засіданнях (3 години), а, отже, витрат на правову допомогу у цій частині є недоведеними та не підлягають компенсації.

За таких обставин, з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» відповідно до вимог ст. ст. 84, 88 ЦПК України слід стягнути 12180 грн витрат на правову допомогу, оскільки вони підтверджені документально та пов'язані з наданням позивачу правової допомоги адвокатом, витрати не перевищують граничний розмір компенсації витрат, що пов'язані з розглядом вказаної цивільної справи, передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп» в дохід держави слід також стягнути з 1157,52 грн витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 42 072 (сорок три тисячі сімдесят два) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_2 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжна вієнна іншуранс груп» в дохід держави 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 52 копійки витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: