РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.

при секретарі Оніщук О.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Володимир-Волинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Володимир-Волинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що з 23 квітня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після одруження вони проживали на орендованій квартирі у місті Володимир-Волинський, де і народився їх син.

З часом їхні сімейні відносини почали погіршуватися і з березня 2016 року вони проживають окремо, так як його дружина переїхала разом з сином жити до своїх батьків у с. Губин Локачинського району, а він повернувся проживати до своїх батьків у с. Льотниче Володимир-Волинського району.

Практично після того, як вони стали проживати окремо по теперішній час відповідачкою чиняться перешкоди у побаченні та спілкуванні з дитиною. Тому це спірне питання було предметом розгляду органом опіки та піклування Володимир-Волинської районної державної адміністрації. Розпорядженням Володимир-Волинської райдержадміністрації від 31 січня 2017 року, за результатом розгляду його заяви, прийняте рішення, згідно якого визначено спосіб спілкування позивачу з малолітнім сином ОСОБА_6, а саме в будь-який день тижня за місцем проживання сина за попередньою домовленість з матірю дитини, а також в один з вихідних днів тижня за місцем проживання позивача з 9 до 18 години за попередньою домовленістю з матірю дитини.

Відповідачка без усяких вагомих причин відмовляється виконувати прийняте розпорядження і ігнорує його, вказуючи на те, що вона не згідна з даним рішенням. Зокрема, вона не відповідає на дзвінки, щоб домовитись про день та час зустрічей з дитиною. Без всяких пояснень заявляє, що не дозволить дитині побачення з позивачем, провокує безпідставні скандали.

Крім того, прийняте рішення в частині надання йому дозволу побачення з сином за місцем його проживання жодного разу не було виконане відповідачем.

Такі неправомірні дії відповідача позбавляють його можливості бачити свого сина , в достатній мірі спілкуватися з ним, виховувати його. У звязку із зазначеним просить суд зобовязати відповідачку усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною, та встановити наступний порядок спілкування з дитиною: щовівторка та щочетверга з 17 год. 00 хв. до 21 год.00 хв. за місцем фактичного проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; щосуботи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання батька дитини ОСОБА_5 за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, с. Льотниче, вул. Гагаріна, буд. 9, в присутності матері ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила, що ніколи не заперечувала та згідна надавати можливість спілкування батька ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_6 без жодних обмежень та в будь-який час, однак таке спілкування повинно проводитися на її думку виключно за місцем проживання відповідача та лише у її присутності. Крім того відповідач подала до суду заперечення проти позову зазначивши при цьому, що з 23 квітня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1, від якого мають спільну дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2016 року вона разом з дитиною проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. В даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, яке знаходиться на значній відстані від місця проживання дитини. Перепон в участі у вихованні дитини по відношення до позивача вона абсолютно не чинить. Від спілкування батька з дитиною не ухиляється. На дзвінки позивача відповідає, з ним при зверненні спілкується. Доказів порушення прав позивача з її сторони у позові не зазначено. Вона очікує з боку позивача добровільного виконання його аліментних обовязків щодо неї та дитини. Позивач на момент розгляду справи жодних заходів по матеріальній підтримці не надає. Вважає, що вона спільно з позивачем можуть обрати форму здійснення його права на виховання з обовязковим врахуванням інтересів дитини. Запропоновані позивачем форми здійснення участі у вихованні не враховують рівень розвитку та віку дитини, матеріальні затрати та ускладнення при перевезенні дитини з одного населеного пункту до іншого, стан зодоровя дитини, і тому не відповідають інтересам їхнього сина.

Представник третьої особи: Володимир-Волинська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив про те, що батьки не можуть дійти згоди щодо виховання сина, при цьому зазначає, що батько має брати участь у вихованні дитини. Розпорядженням Володимир-Волинської районної державної адміністрації № 36 від 31 січня 2017 року, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1, прийнято рішення, згідно якого визначено спосіб спілкування з малолітнім сином ОСОБА_6, а саме в будь-який день тижня за місцем проживання сина за попередньою домовленість з матірю дитини , а також в один з вихідних днів тижня за місцем його проживання з 9 до 18 години за попередньою домовленістю з матірю дитини. На даний час рішення райдержадміністрації не виконується з вини відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 23 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 67.

Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

Протягом року сторони спільним подружнім життям не проживають. Їхня спільна дитина, син ОСОБА_7, проживає з матірю, яка є відповідачем по справі.

Позивач не дійшов спільної згоди з відповідачем щодо виховання та спілкування з сином, оскільки відповідачем чиняться перешкоди у побаченні та спілкуванні батька з дитиною.

Відповідно до ст.141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Статтею 153 СК України закріплено право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто, ніхто не може чинити перешкоди спілкуванню батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Згідно розпорядження Володимир-Волинської райдержадміністрації у Волинській області від 31 січня 2017 року за № 36, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1, прийняте рішення щодо встановлення способу спілкування позивача з малолітнім сином ОСОБА_6, а саме в будь-який день тижня за місцем проживання сина за попередньою домовленість з матірю дитини, а також в один з вихідних днів тижня за місцем проживання позивача з 9 до 18 години за попередньою домовленістю з матірю дитини.

Свідок ОСОБА_8, яка є матір?ю позивача, в судовому засіданні пояснила, що відповідач чинить позивачу перешкоди в вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6. Не відповідає на його дзвінки, не дозволяє бачитись із своєю дитиною. Її син ОСОБА_1 неодноразово їздив на побачення з дитиною, однак повертався додому у розпачі, оскільки відповідач різними способами уникала спілкування дитини з батьком або не дозволяла їм спілкуватися.

У відповідності до ст.141 СК України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров?я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ст. 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

У свою чергу відповідачем не надано доказів, що визначений позивачем спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини перешкоджатиме його нормальному вихованню та розвитку, доказів на підтвердження того, що порушуються її права та права малолітнього сина. Заперечення не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, в судовому засіданні не було надано належних обґрунтованих доводів щодо необхідності заборони батьку в спілкуванні з дитиною.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, враховуючи пояснення сторін, інтереси дитини, бажання батька спілкуватися з дитиною, думку з цього приводу органу опіки і піклування, а також з врахуванням позиції самої відповідача матері дитини, про те, що вона жодним чином не заперечує щодо побачень батька з її дитиною, однак як вона вказала в судовому засіданні «виключно на її території та в її присутності», дійшов висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися.

Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобовязаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен бути формальним, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт.

Суд також враховує вік дитини, ставлення батька до дитини, можливість батька відвідувати дитину та вважає за доцільне усунути перешкоди батьку в спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст.ст.141, 153, 159 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5, перешкод у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та його вихованні і встановити участь у вихованні сина та спілкуванні з ним шляхом надання можливості побачень:

-щовівторка та щочетверга з 17 год. 00 хв. до 21 год.00 хв. за місцем фактичного проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-щосуботи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання батька дитини ОСОБА_5 за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, с. Льотниче, вул. Гагаріна, буд. 9, в присутності матері ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 31 травня 2017 року.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р.Вітер