Номер провадження: 22-ц/785/6330/17
Номер справи місцевого суду: 520/7614/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_4, третя особа ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що 16.09.2015 року о 21.30 годині водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «БМВ», д/н НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул. Ак. Корольова у м. Одесі на перехресті з вул. Люстдорфська дорога, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення із водієм мотоцикла марки «Сузукі», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач вважає, що оскільки з вини відповідача сталася ДТП, за результатами якої було пошкоджено моторолер позивача, а матеріальна шкода, яка завдана позивачу, не відшкодована, ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 52 730,93 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3100 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані усі фактичні обставини справи, не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також, що судом порушенні норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного правопорушення (а.с. 19).

З постанови вбачається, що 16.09.2015 року о 21.30 годин, ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «БМВ», д/н НОМЕР_1, рухався по проїзній частині вул. Ак. Корольова у м. Одесі на перехресті з вул. Люстдорфська дорога, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення із водієм мотоцикла марки «Сузукі», д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок чого водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 06.06.2016 року постанова Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року залишена без змін.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд виходив з того, що судовим рішенням не встановлено вини відповідача ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, що мала місце 16.09.2015 року.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» висловив позицію, що у зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Судом встановлено, що згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5885903 від 05.03.2015 року, автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_1, застрахований в ПрАТ «Страхова група «Галицька» (а.с. 28).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «БМВ», д/н НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова група «Галицька» на підставі полісу № АІ/5885903 від 05.03.2015 року.

Під час розгляду справи представник позивача пояснював, що мотоцикл позивача ОСОБА_3 марки «Сузукі», д/н НОМЕР_2, на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивачем, на підтвердження позовних вимог до суду були надані висновки щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 225/5-16, складений 31.05.2016 року СОД ФОП ОСОБА_5 (сертифікат оціночної діяльності № НОМЕР_3 від 24.09.2013 року) на підставі договору № 225/5-16 від 20.05.2016 року. Висновками встановлено, що ринкова вартість мотоцикла марки «Сузукі», д/н НОМЕР_2 становить 64 306,27 грн., вартість відновлювального ремонту - 52 730,93 грн., вартість матеріального збитку - 17 984,90 грн. (а.с. 9-18), однак не надано доказів та жодних конкретних пояснень щодо місця знаходження даного суб'єкта оціночної діяльності.

Положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року роз'яснено, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення.

В порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом в ході розгляду справи було роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення експертизи, однак, сторони не заявили даного клопотання.

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що сума ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням податку на додану вартість має бути виплачена страховою компанією чи стягнута судом після надання документів про фактичне понесення таких витрат.

Судам у таких випадках необхідно з'ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до вірного висновку, що позовна заява ОСОБА_3 є необґрунтованою та недоведеною, в зв'язку з чим відмовив в задоволені позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог законодавства, не дослідив механізм скоєння ДТП та не зазначив у рішенні, які конкретні дії водіїв не узгоджуються з вимогами ПДР України та чи існує причинний зв'язок між їхніми діями й заподіяною внаслідок ДТП шкодою, та як повинен був діяти кожен з них та чи мали вони технічну можливість уникнути зіткнення, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що відповідно до постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2016 року вбачається, що 16.09.2015 року о 21.30 годин, сталося ДТП, внаслідок якої водій ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 було закрито, у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного правопорушення, крім того відповідно до постанови суду не була доказана вина відповідача ОСОБА_4 у скоєнні ДТП, що мала місце 16.09.2015 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не надав належної оцінки висновку експерта ОСОБА_5, який провів оцінку вартості матеріального збитку, не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем під час розгляду справи не були надані докази місця знаходження експерта, на підставі чого є сумніви щодо фактичного огляду транспортного засобу під час складання висновку. Крім того судом було роз'яснено право заявити клопотання про призначення експертизи, однак позивачем клопотання про призначення експертизи заявлено не було.

Також не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що у суду були відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_4 про компенсацію витрат на правову допомогу, так як ОСОБА_6 брала участь у справі як представник відповідача, а не особа, яка надає правову допомогу, оскільки спростовуються договором про надання правової допомоги від 23.09.2016 року та квитанції про сплату ОСОБА_4 коштів, також представник відповідача була присутня в судових засіданнях, які були призначені на 28.09.2016 року, 23.12.2016 року, 15.03.2017 року та 11.05.2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець