Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1012/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Колесник С. І.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

30.05.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приват банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 03 березня 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк» надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 16 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов підписаного договору щодо повернення кредитних коштів відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав і станом на 21 квітня 2016 року має заборгованість по кредитному договору б/н від 03 березня 2012 року в сумі 43 817,03 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту складає 16 680,01 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 23 256,23 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом та пені 1 318,07 грн.; штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф 2 062,72 грн. (процентна складова). Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ним судові витрати по справі.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредитному договору б/н від 03 березня 2012 року в сумі 40 436,24 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банку підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах закону та відповідають обставинам справи. Висновок суду є вірним, виходячи з такого.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами у справі, що 03 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У заяві на видачу кредиту позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір (а.с.7).

На підставі поданої заяви 26.06.2010 відповідач отримала кредитну картку з терміном дії по листопад 2013 року. Після закінчення строку дії цієї картки були отримані картки 03 березня 2012 року з терміном дії по березень 2016 року, 29 листопада 2013 року з терміном дії по серпень 2017 року, 17 лютого 2014 року з терміном дії по лютий 2016 року та 03 січня 2015 року з терміном дії по червень 2018 року, що підтверджується довідкою банку (а.с.73).

Справжність свого підпису на заяві та факт отримання кредитної картки відповідач не заперечувала. Як на підставу для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості ОСОБА_2 посилалася на те, що 02 січня 2015 року на її мобільний телефон зателефонував незнайомий чоловік і, представившись працівником Банку, шляхом обману та зловживанням довірою, дізнався пін-код її банківської кредитної картки, внаслідок чого заволодів коштами у розмірі 16 500,00 грн., які зберігались на даній картці.

03 січня 2015 року до чергової частини Петрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області від ОСОБА_2 надійшло повідомлення по телефону про те, що 02.01.2015 близько 15:00 години в с. Ганнівка по вул. Пушкіна, 13 їй зателефонував невідомий чоловік і, представившись працівником Банку попросив номер її кредитної картки та шляхом обману незаконно заволодів коштами у розмірі 16 500,00 грн., які знаходились на картці (а.с.153). По даному повідомленню розпочато досудове розслідування, що підтверджується копією витягу з кримінального провадженні №0000006 (а.с.152).

Факт переказу 02 січня 2015 року коштів із картки відповідача в сумі 15 867,00 грн. підтверджується наданою позивачем випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 по 26.10.2016 (а.с.88-99).

Справжність підпису від імені ОСОБА_2 на заяві від 03 березня 2012 року відповідач не оспорювала, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявляла. Про те, що сама повідомила незнайомій людині пін код своєї карти, не заперечувала.

Розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку відповідача підтверджується, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконувала, сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, але припинила виконувати зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 21.04.2016 виникла заборгованість у розмірі 43 817,03 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16 680,01 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 256,23 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1 318,07 грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 2 062,72 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 03.03.2012, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 (а.с.4-6).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, погашення процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданими позивачем доказами.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості колегія суддів враховує, що відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення строку виконання грошового зобов'язання за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України про заборону застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Доводи відповідача щодо викрадення з її кредитної картки грошових коштів є недоведеними.

Згідно з ч.ч.1, 3, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до п.14.12 статті 14 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Матеріалами справи підтверджується, що підписанням заяви на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач уклав з позивачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання.

Відповідно до п.1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Згідно з п.1.1.2.1.12 Умов і правил надання банківських послуг в обов'язки клієнта входить вживати заходи щодо запобігання втрати (викрадення) карт, стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на карті і магнітну смугу або їхнього незаконного використання.

Пунктом 1.1.5.5 Умов і правил передбачено, що Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS повідомленні ПІН-коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання та використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

У разі, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу.

Банк не несе відповідальності перед власником карти за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, стікеру PayPass третім особам (пункт 1.15.30).

Відповідно до п.1.1.2.19 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний терміново повідомити Банк шляхом дзвінка у коулцентр (протягом 15 хвилин) інформацію, яка стала відома клієнту про втрату/крадіжку карти, стікера PayPass, сім-карти мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб). Доручити Банку заблокувати кошти, які знаходяться на відповідному картрахунку, звернувшись в Банк особисто або за телефоном, а також заблокувати кошти на картрахунку при зверненні до Банку (п.1.1.2.22.1).

Переказ коштів з картки відповідача 02 січня 2015 року було проведено із коректним введенням ПІН-коду, що виключає відповідальність банку.

З урахуванням обставин справи та досліджених у судовому засіданні доказів суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: С.А. Кіселик

Л.В. Суровицька