Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Києво-Святошинського народного суду Київської області від 16 травня 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розділено в натурі житловий будинок по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. 26 лютого 1996 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7. Згідно свідоцтва відповідач успадкував 52/100 частин жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме житловий будинок цегляний, житловою площею 86 кв. м, гараж - літера «В», погреб - літера «Г», вбиральні - «Д»,«Е», огорожі 1-4, свердловину №5.

Зазначав, що між днем смерті ОСОБА_7. та видачею свідоцтва про право на спадщину минуло п'ять років, упродовж яких ним за власні кошти здійснено будівельні роботи, спрямовані на покращення житлових умов: перепланування існуючої раніше частини батьківського будинку та збудував житлову прибудову власноруч виконувались.

Вважає, що нотаріусом не було належним чином перевірено спадкове майно, не встановлено його обсягу на момент відкриття спадщини та видано свідоцтво про право на спадщину внаслідок чого було порушено його майнові права

Ураховуючи наведене, просив визнати поважною причини пропуску позовної давності для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 лютого 1996 року, що було видане після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд вірно виходив із відсутності правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Апеляційним судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського народного суду Київської області від 16 травня 1980 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розділено в натурі житловий будинок по АДРЕСА_1. Даним рішенням ОСОБА_7 виділено 52/100 частин вказаного будинку, ОСОБА_4 - 48/100 його частини. Рішення в установленому законом порядку не скасовано та не скасовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Відповідно до наведеного рішення суду та реєстраційних документів БТІ на момент смерті ОСОБА_7 її частку у спірному будинку становила 52/100 частин.

За викладених обставин, суд прийшов до правильного висновку, що нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори вірно видав відповідачу ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом на 52/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та були предметом перевірки апеляційним судом.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 2 червня

2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 14 липня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Умнова

І.М.Фаловська