АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1114/17Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/789/634/17 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

12 червня 2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Дикун С. І., Фащевська Н. Є.,

секретар судового засідання - Панькевич Т.І.

з участю - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом і 27.03.2017 року подав заяву про забезпечення позову у якій просить зобов'язати відповідача виконати вимоги рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо.

В обгрунтування заяви зазначає, що протягом декількох тижнів оскаржуване позивачем рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 не виконується відповідачем, а відтак, позивач вважає, що це може призвести до невиконання рішення суду в разі задоволення вимог позивача

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено, оскільки в заяві відсутнє належне обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою забезпечити позов встановленням обов'язку ОСОБА_1 виконати вимоги рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо

Вказує, що оскільки рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року не виконується ОСОБА_1, позивач просить суд ухвалою забезпечити виконання вказаного рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу на ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову, заперечила і вказала, що провадження по справі закрито, оскільки ОСОБА_2 не з'являвся в судові засідання.

Крім ОСОБА_1, інші учасники цивільного процесу, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною.

В п.35 рішення у справі Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27).

Від часу подання апеляційної скарги ОСОБА_2 не вчинено жодних дій для отримання інформації про стан провадження у справі.

В свою чергу судом вжито усіх заходів, передбачених процесуальним законодавством для надання ОСОБА_2 інформації про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Можливість сторони дізнатись про стан відомого їй судового провадження залежить від волевиявлення самої сторони, тобто має суб'єктивний характер.

Враховуючи вказане, відсутність доказів поважності причин через які апелянт не може прибути в судове засідання, обов'язок суду розглянути скаргу на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів, колегія суддів не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи і вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності, належно повідомлених учасників процесу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову суд першої інстанції виходив з того, що в заяві про забезпечення позову відсутнє належне обгрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та не додано доказів, які б підтверджували, що саме заявлений вид забезпечення позову є співрозмірним позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки висновок суду достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що на розгляді Тернопільського міськрайонного суду знаходиться позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо.

Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: щотижня з п'ятниці: якщо навчання у школі проводяться одразу ж після занять, якщо не проводяться з 9:00 год, до 20:00 год понеділка; першу половину будь-яких канікул син проводить з батьком.

Відповідно до статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

ОСОБА_2, в апеляційній скарзі вказує, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року не виконується ОСОБА_1 і він просив суд забезпечити виконання такого рішення.

Згідно ч.2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Не виконання рішення ОСОБА_1 не є підставою для забезпечення позову шляхом зобов'язання ОСОБА_1 виконувати рішення.

Стаття 19 СК України зобов'язує осіб яких стосується рішення органу опіки та піклування його виконувати, але ОСОБА_2 не представив доказів, що він звертався у відповідні органи зі скаргами на невиконання рішення і цими органами встановлено факт невиконання рішення.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

ОСОБА_2 як в заяві про забезпечення позову так і в апеляційній скарзі обгрунтовує свої вимоги невиконанням ОСОБА_1 рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №69 від 29.01.2014 року, про скасування якого він звернувся з позовом, але не вказує обставин та доказів на їх підтвердження про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вказане, відсутність вмотивованого обгрунтування та доказів на його підтвердження про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги критично і погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як вказано в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10.02.2010 року Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи вказане, наявні докази в матеріалах справи колегія суддів приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді