Справа №521/4169/17
Провадження №2/521/3038/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 листопада 1984 року вони з відповідачем вперше зареєстрували шлюб. 28 січня 1987 року Одеським відділом РАЦС Іллічівського РВК шлюб був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 49 від 28.01.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. 24 липня 1993 року вони з відповідачем знову зареєстрували шлюб, про що Іллічівським РАЦС м. Одеси було зроблено відповідний актовий запис № 49 від 28.01.1987 року, однак спільне життя не складалося через різні погляди на життя. Позивачка вказує, що з березня 2008 року шлюбні відносини фактично припинилися, їхня родина існує тільки формально, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, у них припинені подружні відносини, що підтвердять свідки. У позовній заяві ОСОБА_1 звертає увагу суду, що намагалася зберегти сімю, однак сумісні зусилля нічого не дали. Таким чином, збереження сімї та передбачений законодавством строк для примирення вважає недоцільним, тому наполягає на прийнятті рішення про розірвання шлюбу.

Позивачка в судовому засіданні 11 травня 2017 року свій позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, та додатково розповіла суду, що з фактично з перших днів шлюбу з чоловіком у них виникали проблеми у сімейному житті. Від шлюбу у них є повнолітній син, якому відповідач також не приділяв належної уваги і ці обставини також стали підставою для погіршення стосунків між нею та чоловіком. Позивачка підтвердила в судовому засіданні, що подружні стосунки з відповідачем припинили з березня 2008 року.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, однак заперечував проти того що сімейні стосунки припинено з березня 2008 року, підтвердивши, що сімя фактично розпалася у грудні 2016 року.

Суд, дослідивши письмові документи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 111-ЖД № 386374 виданим Іллічівським ЗАГСОМ м. Одеси. Шлюб 24 липня 1993 року сторони уклали повторно. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3.

Судом встановлено, що сторони зареєстровані та проживають за однією адресою, однак з грудня 2016 року припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства. Зазначені обставини суд вважає доведеними з огляду на наступне.

В якості доказів підтверджуючих припинення подружніх стосунків з чоловіком саме з березня 2008 року, позивачка просила суд врахувати пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Свідки ОСОБА_3 син сторін по справі, ОСОБА_4 дружина сина, ОСОБА_6 рідна сестра позивачки підтвердили, що сторони припинили подружні стосунки у березні 2008 року, однак не змогли пояснити суду чому саме їм запамятався цей місяць та рік. З боку сторони відповідача допитані свідки ОСОБА_7, колишня дружина сина, яка розповіла суду, що дійсно стосунки між подружжям Лукас погіршилися після того як вона розлучилася з сином сторін по справі, оскільки після розлучення батько колишнього чоловіка ОСОБА_2 допомагав їй матеріально, а ОСОБА_1 була проти цього, однак стосовно припинення подружніх стосунків між сторонами їй нічого невідомо. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сусіди сторін по справі, не змогли відповісти на запитання щодо припинення подружніх стосунків між сторонами. Взагалі зміст пояснень вказаних свідків зводився до загальної характеристики правовідносин подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і в сенсі ст.ст. 58, 59 ЦПК України не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження часу з якого сторони припинили подружні стосунки, оскільки вони не стосуються предмету доказування, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Суд, проаналізувавши надані документи, пояснення сторін та свідків вважає доведеним той факт, що сторони припинили подружні стосунки у грудні 2016 року, тому що, самі сторони не оспорювали що у грудні 2016 року сімейні стосунки між ними були припинено, а припинення сімейних відносин сторін до цієї дати, не підтверджено обєктивними доказами.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України).

З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у Іллічівському ЗАГСі м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 24 липня 1993 року зроблено запис № 461.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 208-209, 212-215, 217-218 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 24, 105, 112, 113 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Шлюб, зареєстрований 24 липня 1993 року у Іллічівському ЗАГСі м. Одеси, актовий запис за № 461, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно, після набрання ним законної сили, є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 115 СК України).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення мають право на його оскарження на протязі десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: