10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 09 червня 1990 року по 11 жовтня 2011 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двоє дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на теперішній час є повнолітніми.
Під час перебування у шлюбі на підставі договору міни
від 16 червня 1994 року вони придбали домоволодіння АДРЕСА_2, що складається з глинобитного житлового будинку "А-1", обкладеного цеглою, загальною площею 60, 20 кв. м, житловою площею 41, 30 кв. м, шлаколітого сараю "Б", паркану № 1, 2, замощення - 1, водоколонки, вбиральні, та розташоване на земельній ділянці площею 869 кв. м.
Позивач вважає, що спірне домоволодіння належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя.
Ураховуючи наведене та зважаючи на те, що згоди на добровільний поділ вказаного майна між сторонами не досягнуто, позивач просила визнати будинок АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та розділити спірне домоволодіння, визнавши за кожним із сторін право власності на 1/2 частини вказаного домоволодіння.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що домоволодіння АДРЕСА_2 є особистою власністю ОСОБА_5 та не підлягає поділу між подружжям.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 09 червня 1990 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2011 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до договору міни від 16 червня 1994 року, посвідченого завідуючою Другою Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_5 обміняв трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, вартістю

5 802 621 карбованців на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 2 884 860 грн. Обмін було проведено без доплати.

Згідно з п. 2 зазначеного договору квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належала відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого 16 травня 1994 року на підставі рішення районного виконавчого комітету від 14 листопада 1989 року № 378, зареєстрованого в Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 1, запис № 56 від 16 травня 1994 року.

Ордер на вищевказану квартиру отримано ОСОБА_9 06 січня 1974 року на підставі рішення міського виконавчого комітету м. Кривого Рогу від 10 липня 1973 року № 240, на сім'ю з трьох чоловік, до складу якої входили: ОСОБА_10 та ОСОБА_5

Згідно з довідкою, виданою головою ЖБК «Планета-2» 11 квітня

2016 року, ОСОБА_9 була членом ЖБК « Планета -2» та з 1975 року по 1994 року проживала в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, пайові внески за квартиру було виплачено нею у повному обсязі, останню суму виплачено - 08 вересня 1989 року.

Відповідно до виписки № 987 з протоколу від 03 листопада 1989 року № 21 засідання громадської комісії виконавчого комітету Саксаганського районної ради народних депутатів з житлових питань, затвердженої рішенням від 14 листопада 1989 року № 378, особовий рахунок по вказаній квартирі було переоформлено з ОСОБА_9 на ОСОБА_5 зі згоди всіх повнолітніх членів сім'ї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КпШС УРСР майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 КпШС УРСР майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою.

Згідно ст. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне домоволодіння є особистою власністю відповідача, оскільки було придбано за рахунок майна, яке належало йому на праві особистої власності до реєстрації шлюбу з позивачем.

При цьому факт отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на майно у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення вказаного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, тому що відповідач обміняв належне йому особисте майно на спірне домоволодіння.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова