Ухвала іменем україни
17 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

Кадєтової О.В., КарпенкоС.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», поданою представником Карманніковим Максимом Олександровичем, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» (далі - ПАТ «АК «Богдан Моторс») про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10 червня 1975 року вона була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «АК «Богдан Моторс». 01 липня 1988 року їй було присвоєно третій розряд по професії свердлувальник. 12 січня 1990 року вона, перебуваючи на робочому місці, у зв'язку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з нею під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 18 січня 1990 року. Внаслідок нещасного випадку на виробництві вона отримала ушкодження здоров'я у вигляді травматичної ампутації 2-го пальця лівої кисті. Тривалий час знаходилась на лікуванні в Луцькій районній лікарні, але функції кисті в неї повністю не відновились.

Зазначала, що висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії від 28 січня 2011 року їй було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно. На даний час вона не може повноцінно користуватися лівою кистю, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, веденні господарства, вона змушена докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Отриманим трудовим каліцтвом їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які вона постійно переживає.

Ураховуючи викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у зв'язку з отриманим 12 січня 1990 року трудовим каліцтвом в розмірі 70 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

20 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АК «Богдан Моторс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, завдану трудовим каліцтвом, у розмірі 20 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «АК «Богдан Моторс» - Карманніков М.О. - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ушкодженням здоров'я, яке пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, ОСОБА_3 заподіяно моральні та фізичні страждання, що обмежує її можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суди попередніх інстанцій визначили розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 10 червня 1975 року ОСОБА_3 була прийнята підсобним працівником на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого є ПАТ «АК «Богдан Моторс».

12 січня 1990 року ОСОБА_3, перебуваючи на робочому місці, у зв'язку з конструктивними недоліками обладнання, отримала тяжку травму пальця лівої кисті.

За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_3 під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 18 січня 1990 року № 1.

28 січня 2011 року висновком міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 % довічно з 12 січня 1990 року.

Згідно з протоколом від 23 березня 2011 року № 32 засідання комісії з питань вирішення спорів при відділенні виконавчої дирекції Фонду в м. Луцьку, при встановленні розміру одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності ОСОБА_3 комісія прийняла рішення не зменшувати одноразову допомогу, оскільки причиною нещасного випадку є конструктивні недоліки агрегатно-свердлувального верстата.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 пунктами 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Застосовуючи вказані норми матеріального права до спірних правовідносин, суди першої та апеляційної інстанції посилались на те, що стійку втрату працездатності було встановлено позивачу висновком МСЕК в 2011 році, а тому право на відшкодування моральної шкоди виникло саме в 2011 році.

Проте з указаними висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Суд не звернув увагу на те, що правовідносини сторін регулювалися нормами КЗпП України, зокрема ст. 237-1КЗпП України, яка набрала чинності 24 грудня 1999 року, тобто після отримання травми позивачкою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» при вірішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з*ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода. Враховуючи те, що моральна шкода заподіяна позивачеві до 8 червня 1993 року, коли в України не існувало нормативних актів про відшкодування моральної шкоди, слід прийти до висновку, що позовні вимоги позивача не грунтуються на законі і задоволенню не підялгають, оскільки шкода заподіяна позивачеві до 8 червня 1993 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності із п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно- правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Разом з цим, суд не звернув увагу на те, що законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Абзацом 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що виплата за моральну шкоду провадиться потерпілому незалежно від втрати ним професійної працездатності.

Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров'я (1990 рік), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, порушили норми ЦПК України, не врахував, що травма заподіяна позивачу сталася у січні 1990 року, однак суди у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, не звернули уваги на вищевказані вимоги закону, дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин до відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, застосовувались загальні строки позовної давності (3 роки), незалежно від заяви сторони по спору.

Оскільки інститут позовної давності є нормою матеріального, а не процесуального права, то наслідки пропущення строків позовної давності мають застосовуватись згідно з нормами ЦК УРСР 1963 року незалежно від заяви сторони у справі про застосування таких наслідків.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс», подану представником Карманніковим Максимом Олександровичем, задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 31 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийТ.Л. Ізмайлова
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко