Справа № 606/1134/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участю секретаря Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 20 липня 1993 року по 14 квітня 2016 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. У 1996 році сторони придбали в інтересах сім'ї автомобіль марки ВАЗ 2112, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на автомобіль оформили на ОСОБА_2 В 2000 році в інтересах сім'ї було придбано двоповерховий гараж, що знаходиться по АДРЕСА_1, права власності на який також було оформлено на відповідача.

Позивач зазначає, що його частка в придбанні автомобіля та гаража становила 70-80% відсотків. Оскільки спірне майно було придбано за час перебування в шлюбі, то є спільною сумісною власністю. Позивач вказує, що має право на половину майна, але так як виділити майно в натурі не можливо, то просить майно залишити відповідачу, в свою чергу відповідачу в силі вимог ст. 71 Сімейного Кодексу сплатити грошову компенсація позивачу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої вимоги в повному обсязі та просив їх задоволити. Додатково пояснив, що протягом 2004-2008 років, тобто в період придбання спільного майна, хоч і не працював офіційно, але підробляв на будівництві, отримував високу оплату приблизно 900-1000 доларів США в місяць. Позивач зазначив, що за ці кошти було придбано автомобіль та гараж, а тому майно просить залишити відповідачу, а в його користь стягнути з відповідача компенсацію. Однак, в подальшому в судовому засіданні після допиту свідків, позивач визнав ту обставину, що гараж було придбано за ціною 1000 американських доларів, які передала особисто відповідачу її матір. Крім того, в судовому засіданні позивач не підтримав свого клопотання заявленого в позовні заяви про проведення товарознавчої експертизи для визначення вартості спірного майна.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказавши, що спірне майно придбане за кошти її матері, так як остання перебуває за кордоном. В 2000 році мати відповідача передала 1000 американських доларів, за які був придбаний гараж. В подальшому відповідач оформила право власності на земельну ділянку та гараж. Також відповідач зазначила, що всі платежі за автомобіль вона вносила самостійно, частково за свої кошти, оскільки має постійне місце роботи, частину коштів надавала її мати, яка постійно перебуває на заробітках в Італії. ОСОБА_2 відмітила, що позивач не брав участі у придбанні спірного майна, оскільки не працював, якщо й мав тимчасову роботу, то всі кошти використовував для власних потреб. Позивач не допомагає ні їй, ні дітям, про що свідчить заборгованість по сплаті аліментів, крім того їхні доньки навчаються в медичній академій на підставі контракту, на денній формі навчання, всі витрати по навчанні дітей відповідач несе самостійно.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1993 року по 14 квітня 2016 року, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду від 14.04.2016 р.

У цей період ОСОБА_3 придбала автомобіль ВАЗ 21121 2006 року випуску, відповідно до договору купівлі продажу від 26 жовтня 2006 року, загальною вартістю 37450,00 грн. Відповідно до пункту 2.1 вказаного Договору Покупець - ОСОБА_2 вносить Продавцю 15 % вартості транспортного засобу в розмірі 6608 грн., залишок 85% вартості транспортного засобу покупець сплачує за рахунок кредитних коштів перерахованих банком.

Відповідно до кредитного договору №1906/1006/64-003 від 27 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерними комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» та ОСОБА_2, останньою отримано в Банку кредит в сумі 5916 Євро. На забезпечення вказаного кредитного договору, було укладено договір застави від 27.10.20006 року, згідно з яким ОСОБА_2 передала в заставу Банку рухоме майно - автомобіль ВАЗ 21121, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до квитанцій наданих відповідачем, за період з 27.10.2006 року по 28.05.2008 року ОСОБА_2 виконано свої зобов'язання по кредитному договору.

1Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.12.2005 року серії НОМЕР_3, гараж, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2.

Як слідує з свідоцтва про право власності від 12.02.2015 року НОМЕР_4 земельна ділянка для будівництва індивідуальних гаражів площею 0,0029 га належить на праві власності ОСОБА_2 та безоплатно передана останній відповідно до рішення сесії Теребовлянської міської ради від 03.12.2014 року № 2002.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідна правова позиція висловлена Верховний Судом України в постанові від 07 вересня 2016 по справі № 6-801цс 16.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, показали, що мати ОСОБА_3 з 2002 року по теперішній час перебуває на заробітках, спочатку в Польщі а потім в Італії. Протягом цього часу постійно допомагала грішми сім'ї своєї доньки, оплачує навчання внукам, передавала гроші на купівлю автомобіля та гаража.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_3 в судовому засіданні показали, що позивач мав сезонний заробіток, зокрема працював в бригаді, яка робила дахи близько року, свідки повідомили, що в подружжя був автомобіль та гараж, за чиї кошти придбано майно не знають.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторінта інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи пояснення відповідача, покази свідків, а також те, що позивачем, що спірне майно - гараж, що розташований по АДРЕСА_1 був придбаний за час шлюб, однак за особисті кошти відповідача, відтак позовні вимоги про поділ гаража, як спільної сумісної власності до задоволення не підлягають.

Крім того, слід відмовити в задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля, оскільки, спірний автомобіль ВАЗ 21121 хоч і було придбано в кредит під час шлюбу, однак позивачем не доведено, що автомобіль був придбаний спільною участю сторін коштами та працею, оскільки позивач обґрунтовував правомірність своїх вимог показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, однак вказані свідки в судовому засіданні не могли повідомити коли саме був придбаний автомобіль, за чиї кошти, також не могли вказати, в які саме періоди позивач працював неофіційно та яку оплату отримував за свою роботу, натомість відповідач на обґрунтування своїх заперечень вказала, що офіційно працювала протягом 2000-2008 років, мала стабільний заробіток, що не оспорювалось позивачем, її мати передавала з-за кордону грошові кошти - євро, яким і було сплачено зобов'язання з кредиту.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд ---

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна а саме: легкового автомобіля ВАЗ 2112 д.н.з. НОМЕР_2 та гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка