№ 201/726817
провадження 2-о/201/91/2017
УХВАЛА

26 травня 2017 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1, як законного представника малолітньої, ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, як законного представника малолітньої, ОСОБА_2 22 травня 2017 року звернувся до суду з заявою заінтересована особа: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зі змісту заяви та доданих до неї матеріалів витікає, що заявник звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження згідно норм ЦПК України, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт родинних відносин між фізичними особами, оскільки відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_5 і для отримання свідоцтва про вправо на спадщину на спадкове майно необхідно встановити вказаний факт, однак у абз. 3 п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, а як вбачається з вказаної заяви та документів, що додано до неї, заявнику нотаріусом фактично відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, крім того слід зазначити, що згідно відомостей автоматизованої системи документообігу суду вже неодноразово зверталися різні спадкоємці з позовами про визнання права власності на спадкове майно, по справам постановлялися різні ухвали та ухвалювалися рішення щодо спадкового майна, а тому в даному випадку вбачається спір про право, що свою чергу виключає розгляд вказаної заяви в порядку окремого провадження.

Частинами 1 і 2 ст. 256 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення факту, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження, а також те що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зміст цих правових норм відповідає положенням ст. 234 ЦПК України, яка визначає поняття окремого провадження, як виду непозовного цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України розгляд в окремому провадженні питань, повязаних з спором про право, не допускається. В порядку ст. 256 ЦПК України судами розглядаються справи за заявами про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення.

На підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Також слід зазначити, що пунктом 1 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_5 України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов'язано із вирішенням спору про право.

Системне тлумачення цих статей свідчить про те, що не підлягають розгляду в судовому порядку заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення.

Виходячи з наведеного прихожу до висновку, що заявнику, слід відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки вбачається спір про право, тому в даному випадку заява не підлягає розгляду в окремому провадженні, а заявнику слід звернутися до належного суду в порядку позовного провадження згідно норм ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 256 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1, як законному представнику малолітньої, ОСОБА_2 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, як законного представника малолітньої, ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення та рекомендувати їй звернутися до належного суду з позовною заявою в порядку позовного провадження згідно норм ЦПК України.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя