АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
Справа № 755/1658/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_6 неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 1 653 445,43 грн. за період з 06.03.2007 по 01.06.2016, станом на 10.06.2016, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що Яготинським районним судом Київської області було ухвалено рішення та 01.02.2012 видано виконавчий лист №2-153/07, яким стягнуто з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_7 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.03.2007 і до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач не виконує свої зобов'язання по сплаті аліментів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно довідки-розрахунку по аліментах №555/16/6, складеної державним виконавцем, станом на 10.06.2016 становить суму 121 980,50грн. У зв'язку з простроченням сплати аліментів, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача неустойку (пеню), яка за підрахунками позивача з 06.03.2007 по 01.06.2016 становить суму 1 653 445,43 грн., стягнення яких є предметом позовних вимог.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 06.03.2007 до 01.06.2016 у розмірі 36 308 (тридцять шість тисяч триста вісім гривень) 75 (сімдесят п'ять копійок). В решті позовних вимог - відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що час прострочення сплати аліментів залежить виключно від дати погашення чергового платежу та відраховується від першого дня місяця, наступного за тим, в якому виникла заборгованість та закінчується днем сплати заборгованості. В даному випадку судом слід було застосувати положення ч.ч. 1, 8 ст. 8 СК України та ст. 599 ЦК України. Також вважає, що посилання суду першої інстанції у рішенні суду на положення ст. 360-7 ЦПК України із наведенням деяких зразків постанов Верховного Суду України, як обовꞌязкових для застосування, є вільним тлумаченням ст. 360-7 ЦПК України, зі звуженням її змісту. Крім того, судом першої інстанції не враховані судові рішення Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, від 01 жовтня 2014 року, від 25 листопада 2015, від 20 жовтня 2008 року, керуючись якими позивач провела розрахунок пені.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі рішення Яготинського районного суду Київської області 01.02.2012 видано виконавчий лист № 2-153/07 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.03.2007 та до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження з примусового виконання судового рішення Яготинського районного суду Київської області 01.02.2012 перебуває у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментам від 10.06.2016 №555/16/6, складеної державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, загальна заборгованість ОСОБА_6 за аліментами за період з 06.03.2007 по 01.06.2016 становить 121 980,50грн. (а.с.3-6).

За підрахунками позивача неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів станом на 10 червня 2016 року за період з 06.03.2007 по 01.06.2016 становить 1 653 445,43 грн., яку просила стягнути з відповідача (а.с. 7-14).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Із наданих позивачем письмових доказів судом першої інстанції встановлено, що заборгованість за аліментним зобов'язанням виникла у відповідача ОСОБА_6 з 06 березня 2007 року по 01 червня 2016 року. Щомісячна сума заборгованості по аліментам за вказаний період визначена державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що підтверджується довідкою розрахунком від 10.06.2016 № 555/16/6.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості за аліментами підлягає обрахуванню за формулою: заборгованість за аліментами за місяць окремо помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) в сумі 36 308,75 грн. визначена судом першої інстанції шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховані положення ч.ч. 1, 8 ст. 8 СК України та ст. 599 ЦК України відповідно до яких час прострочення сплати аліментів залежить виключно від дати погашення чергового платежу та відраховується від першого дня місяця, наступного за тим, в якому виникла заборгованість та закінчується днем сплати заборгованості є помилковими, оскільки відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена нормою статті 196 СК України, якою керувався суд першої інстанції при ухваленні рішення у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що посилання суду першої інстанції у рішенні суду на положення ст. 360-7 ЦПК України із наведенням деяких зразків постанов Верховного Суду України, як обов'язкових для застосування, зі звуженням її змісту, не впливають на суть ухваленого рішення, оскільки висновок суду першої інстанції у справі зроблений на підставі наданих доказів та у відповідності з встановленими судом фактичними обставинами справи, не суперечить правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 № 6-94цс15, від 16.12.2015 № 2696цс15, від 16.03.2016 № 6-300цс16, на які посилався суд першої інстанції у судовому рішенні.

Не зазначення у рішенні суду першої інстанції висновків щодо застосування норм права статті 196 СК України, викладених в інших постановах Верховного Суду України (від 11 вересня 2013 року, від 01 жовтня 2014 року, від 25 листопада 2015, від 20 жовтня 2008 року), не свідчить щодо неоднакового застосування судом першої інстанції норм матеріального права (статті 196 СК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладених в інших постановах Верховного Суду України.

Отже, обставини на які представник позивача посилається як на підставу скасування судового рішення першої інстанції не підтвердились.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: