Справа № 357/4616/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/5646/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

у березні 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту, про що підписав заяву разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, що складає між ним та банком договір.

Позивач умови договору виконав, а відповідач, в свою чергу, порушив умови договору, чим спричинив заборгованість, яка станом на 28 лютого 2017 року становить 12 586 грн. 62 коп. та складається з наступного: заборгованість за кредитом 3349 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6761 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією 1 400 грн., а також штрафи: штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 575 грн. 55 коп.

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 12 586 грн. 62 коп. за кредитним договором №б/н від 14 грудня 2012 року, а саме: заборгованість за кредитом 3349 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6761 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією 1 400 грн., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова 575 грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, а також обставини справи встановлені не у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інтсанції позбавив відповідача права подати свої заперечення на позовну заяву і ухвалив заочне рішення всупереч процесуальним вимогам чинного законодавства.

Згідно анкети-заяви від 14 грудня 2012 року, яка долучена до матеріалів справи, не вбачається укладення договору №б/н від 14 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, де також не вказано у якому розмірі надано позивачем кредит, та чи ознайомлений відповідач з Правилами, тарифами та умовами обслуговування та кредитування, а також чи отримував їх.

Крім того, у заяві не зазначено умов надання кредиту, розміру кредиту, умов його надання та погашення. Надана банком довідка про умови кредитування не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту.

До того ж, вказує, на безпідставність прохання позивача про стягнення кредитних коштів за кредитним договором №б/н від 14 грудня 2012 року, оскільки в матеріалах справи відстуній кредитний договір, а також зазначений договір між сторонами не укладався, натомість наявна анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк» від 14 грудня 2012 року без вказання розміру наданого позивачем кредиту.

Просив скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанкі від 14 грудня 2012 року, відповідно до якої відповідач, підписавши дану заяву, погодився на Умови та правила надання банківських послуг, тобто був укладений договір, згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією анкети-заяви від 14 грудня 2012 року, копією довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», 55 днів пільгового періоду та копією умов та правил надання банківських послуг (а.с.6-32).

ОСОБА_2 було порушено умови договору, чим спричинено заборгованість.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з умовами договору був ознайомлений, підписав заяву і отримав кредит в обумовленій сумі, однак умови договору не виконав, що призвело до виникнення заборгованості перед ПАТ КБ «Приват Банк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови договору, чим спричинено заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 28 лютого 2017 року заборгованість за договором становить 12 586 грн. 62 коп. та складається з наступного: заборгованість за кредитом 3349 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6761 грн. 76 коп., заборгованість за пенею та комісією 1400 грн. 00 коп., а також штрафи: штраф фіксована частини 500,00 грн., штраф процентна складова 575 грн. 55 коп. (а.с.4-5)

З такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеним цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам, оскаржуване судове рішення не відповідає.

За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вказано вище, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, які були запропоновані банком і викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, в тарифах банку, відповідач був ознайомлений з цими документами, погодився з ними, на що сам вказав в підписаній ним заяві, а отже договір між сторонами є укладеним.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно анкети-заяви від 14 грудня 2012 року, яка долучена до матеріалів справи, не вбачається укладення договору №б/н від 14 грудня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, де також не вказано у якому розмірі надано позивачем кредит, та чи ознайомлений відповідач з Правилами, тарифами та умовами обслуговування та кредитування, а також чи отримував їх (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З вищезазначеного вбачається, що необхідною умовою такого правочину як надання кредитних коштів є укладення кредитного договору.

Однак, в матеріалах справи відсутній цей договір, натомість наявна анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 14 грудня 2012 року, що свідчить про те, що між сторонами не було укладено безпосередньо договору №б/н від 14 грудня 2012 року. Тому, прохання позивача стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 грудня 2012 року є безпідставними, за його відсутності як такого. Анкета-заява від 14 грудня 2012 року не може вважатися доказом укладання кредитного договору та передання кредитних коштів відповідачу.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі фактичні обставини справи, не надав їм належної правової оцінки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню з постановленням постанови про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції на зазначені норми закону уваги не звернув, що призвело до неправильного висновку про задоволення позову, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення, заочне рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстнації, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції буде складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді