Справа № 449/521/16 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/783/1723/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 82 595 гривень 77 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 825 гривень 96 копійок.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що розписку, на яку позивач посилається як на договір позики, ним написано під моральним тиском, про що він та його представник стверджували в суді першої інстанції і в зв'язку з чим він звернувся до правоохоронних органів. Звертає увагу на те, що обставин, за яких було складено розписку, судом не з'ясовано та безпідставно відмовлено йому у задоволенні заяви про призначення почеркознавчої експертизи, метою якої було встановлення його психоемоційного стану під час написання розписки. Зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки свідченням свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

22.12.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким останній отримав в позику кошти в розмірі 57875 тисяч гривень, терміном до 01.02.2015 року. На підтвердження укладення договору позики позивачем подано розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (а.с.5).

Згідно із наданими позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем становить 82596 грн. 77 коп., з яких: 57000 грн. - основна сума боргу; 2174 грн. - 3% річних, 23421 грн. 77 коп. - інфляційні втрати.

Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004792 від 29.12.2014 року, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 189 КК України. (а.с. 25)

Постановою ст. слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 20.03.2015 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004792 від 29.12.2014 року у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України. (а.с.60-61)

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2016 року скасовано постанову слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Тхір М.В. від 20.03.2015 року про закриття кримінального провадження. (а.с.91а)

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_4 проживав у його квартирі десять днів та розповідав йому, що позичив у ОСОБА_2 4000 доларів США. В двадцятих числах грудня ОСОБА_4 прийшов до нього в квартиру, щоб почекати на зустріч, яка мала відбутися між ним та ОСОБА_2 Приблизно, через півтора години ОСОБА_2 повернувся до нього з клаптиком паперу - розпискою, якої особисто не бачив і не читав. Розповів йому, що він пішов до кафе і невідома група людей чинили на нього психологічний тиск, погрожували йому та заставили написати боргову розписку.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що в грудні вона на вулиці зустріла ОСОБА_2, і в цей час йому зателефонував ОСОБА_4, щоб домовитися про зустріч, оскільки хотів йому повернути позичені кошти. Все це їй стало відомо зі слів ОСОБА_2 Ввечері, цього ж дня, їй зателефонував ОСОБА_2, та розповів, що невідомі хлопці у нього вимагали грошей, щось підсунули під ребро і заставили написати розписку. Вона порадила йому звернутися в міліцію.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_2, розповідав йому, що у нього ОСОБА_4 позичив гроші, в сумі 4000 доларів США. В грудні йому зателефонував ОСОБА_2 та повідомив, що ОСОБА_4 назначив зустріч в кафе для того, щоб повернути йому борг. Згодом, він зателефонував до ОСОБА_2, який йому розповів, що на зустрічі троє невідомих хлопців, маючи при собі шокер, дали йому аркуш паперу та заставили написати боргову розписку. Особисто нічого не бачив, все що повідомив знає зі слів ОСОБА_2 Він порадив йому звернутися в міліцію.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що її син привіз до неї ОСОБА_2 в м. Світловодськ Кіровоградської області для того, щоб допомогти йому розпочати свою справу, оскільки його звільнили з роботи в м. Києві. Спочатку вони поїхали відпочивати за кордон, скупили речей та мали намір їх продавати, все це відбувалося за кошти її сина. Через деякий час, син вирішив відкрити ювелірний магазин у м. Львові. ОСОБА_2 мав ним займатися. Винайняли трикімнатну квартиру, одна кімната її сина для торгівлі золотом, друга - для ОСОБА_2, а третя - для товариша останнього. Однак, за оренду всієї квартири платить її син. За два місяці приїхала бухгалтер і виявила, що магазин перебуває в боргах, оренда, заробітна плата. Тому, змушені були всі борги сплачувати. В результаті син звільняє ОСОБА_2 з роботи. Згодом, вони організували зустріч в кафе з орендарем та запрошували ОСОБА_2, але такий не прийшов. Протягом тижня, ОСОБА_2 погодився на зустріч, але наполягав, щоб на зустрічі не було її. Тому, вона провела сина до кафе, але у середину не заходила. За 30-40 хвилин повернувся син і повідомив її, що ОСОБА_2 дав йому розписку і пообіцяв повернути гроші. Згодом, за їхнім магазином вели спостереження, тому вони вивезли весь товар. Через два тижні привезли гроші та провели всі розрахунки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови договору позики від 01.02.2015 р., що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов'язань.

Висновки суду достатньо мотивовані та відповідають встановленим обставинам та положенням закону.

Відповідно до правового висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Правочин, що вчинений під впливом насильства, є оспорюваним. Він визнається недійсним судом за позовом потерпілої сторони, що має бути вчинений у межах позовної давності.

Для визнання правочину недійсним необхідно довести наступні обставини: факт застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; вчинення правочину проти справжньої волі; наявність причинного зв'язку між фізичним або психологічним тиском і вчинення правочину, який оспорюється.

Судом підставно не взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки вказані свідки повідомили про обставини, які стали відомі зі слів ОСОБА_2, і в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не подано інших доказів, що розписка написана під впливом насильства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно відмовлено йому у задоволенні заяви про призначення почеркознавчої експертизи, метою якої було встановлення його психоемоційного стану під час написання розписки, оскільки сам лише психоемоційний стан не може стверджувати факт застосування до особи фізичного чи психічного тиску з боку іншої особи.

А відтак, оскільки зібраними в справі доказами встановлено факт укладення договору позики, а також порушення зобов»язань за вказаним договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.