Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів - Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

за участю представника Ужгородської міської ради Федьо Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника Ужгородської міської ради Федьо Т.М., на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до Ужгородської міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.11.2006 року Ужгородська міська рада прийняла рішення № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцям м. Ужгород земельних ділянок у приватну власність.

05.02.2008 року рішенням 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради № 621 йому було передано у приватну власність земельну ділянку в районі АДРЕСА_1, площею 0,10 га та видано державний акт на землю.

26.02.2008 року на виконання рішення Ужгородської міської ради № 99, ним було сплачено на рахунок Ужгородської міської ради кошти в сумі 25000,00 грн.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року було скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року, постанову Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2013 року в частині визнання протиправним та скасування рішення № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» залишено в силі.

Таким чином, вказаними судовими рішенням підтверджено неправомірність перебування (у користуванні) належних йому коштів в сумі 25000,00 грн. на рахунках Ужгородської міської ради з моменту їх сплати.

Вказує, що в ході розгляду справи судами відповідно до ст. 21 ЦК України також було встановлено і визнано що вищевказаний нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування був незаконним і суперечив актам цивільного законодавства, порушував його цивільні права та інтереси.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суд від 27.06.2016 року, яке набрало законної сили, було задоволено його позовні вимоги до Ужгородської міської ради, а саме, стягнуто з місцевого бюджету м. Ужгорода на його користь 25000,00 грн. безпідставно набутих коштів.

За період з 26.02.2008 року (момент сплати ним коштів до Ужгородської міської ради) по момент винесення рішення - 27.06.2016 року, неправомірного і безпідставного користування його коштами у сумі 25000,00 грн., відповідачем йому завдано збитки.

Зазначає, оскільки неповерненням безпідставно сплачених ним коштів відповідачу, з моменту сплати ним коштів до Ужгородської міської ради, а саме з 26.02.2008 року індекси споживчих цін змінювалися, він має право на відшкодування інфляційних втрат.

Розрахунком боргу, що додається до даного позову стверджується, що загальний розмір нарахованих інфляційних втрат проведено за період з 22.11.2013 року по 22.11.2016 року (момент звернення до суду в межах строку трьохрічної позовної давності) і становить 17315,75 грн.

Загальний розмір нарахованих згідно ст. 625 ЦК України 3 % річних за період з 22.11.2013 року по 22.11.2016 року становить 1939,60 грн.

З посиланням на викладене та положення ст. ст. 15, 16, 216, 536, 625, 1214 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Ужгородської міської ради на його користь 17315,75 грн. інфляційних витрат та 1939,60 грн. річних, а також 551,20 грн. судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_2, 1939 (одну тисячу тридцять дев'ять) гривень 20 коп. процентів річних.

Стягнуто з Ужгородської міської ради Закарпатської області на користь ОСОБА_2, 55,12 (п'ятдесят одну) гривню 12 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Ужгородської міської ради Федьо Т.М., подав апеляційну скаргу на рішення, якою просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала з мотивів, зазначених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Ужгородської міської ради Федьо Т.М., дослідивши матеріали справи, колегія суддів проходить до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, - 23.11.2006 року Ужгородська міська рада прийняла рішення № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцям м. Ужгород земельних ділянок у приватну власність.

05.02.2008 року рішенням 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради № 621, позивачу було передано у приватну власність земельну ділянку в районі АДРЕСА_1, площею 0,10 га та видано державний акт на землю.

26.02.2008 року на виконання рішення Ужгородської міської ради № 99, ним було сплачено на рахунок Ужгородської міської ради кошти в сумі 25000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача 1939,60 грн. процентів річних суд першої інстанції посилається на ст. 536, ч. 2. ст. 1214 ЦК України.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами

встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Доказів про те, що сторони перебувають/перебували у договірних правовідносинах, матеріали справи не містять, у зв'язку з тим, що між сторонами жодних договірних правовідносин не виникало.

Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються проценти згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів.

Всупереч вимогам статті 214, 215 ЦПК України в рішенні 24.03.2017 року суд не навів будь-яких мотивів, якими він керувався, стягуючи проценти, не наведено розрахунків, з яких суд виходив задовольняючи вимоги ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини, які мають істотне значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Ужгородської міської ради Федьо Т.М. задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: