Номер провадження: 22-ц/785/1586/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлова С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, зустрічним позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» про стягнення майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 р. комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» (далі - Комунальне підприємство) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства борг за житлово-комунальні послуги в розмірі - 6 949,04 грн. та судовий збір у сумі - 121,80 грн.

Позовні вимоги комунальне підприємство обґрунтовувало тим, що воно надає житлово-комунальні послуги відповідачу, який мешкає у квартирі АДРЕСА_1. Відповідач користується послугами, але оплату за житло та комунальні послуги не вносить. Станом на 01.02.2015 р. виникла заборгованість у розмірі - 6 949,04 грн..

Не визнавши первісний позов комунального підприємства, ОСОБА_3 у червні 2015 р. звернувся з вищезазначеним зустрічним позовом, в якому просив стягнути з комунального підприємства на його користь борг в розмірі - 8 313,18 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі - 7 000,00 грн..

Зустрічні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що внаслідок неналежного догляду комунальним підприємством за деревом, яке знаходиться в їх дворі, воно нахилилося і пошкодило дах його житла. З метою усунення завданих пошкоджень він поніс матеріальні витрати.

Внаслідок постійних «нападів» на нього з боку комунального підприємства, які полягають у незаконних нарахуваннях за житлово-комунальні послуги, звернення до суду за видачею наказу про стягнення боргу, який в подальшому було скасовано, йому завдано моральної шкоди, у вигляді погіршення стану його здоров'я. Відшкодування моральної шкоди він оцінює в розмірі - 7 000,00 грн..

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 р. первісний позов комунального підприємства задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь комунального підприємства заборгованість за наданні житлового-комунальні послуги у розмірі - 813,21 грн..

В задоволенні решти позовних вимог комунального підприємства відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Комунальне підприємство в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення його позову. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити нове рішення про стягнення боргу в розмірі - 2 968,51 грн.. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_3 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що суд правильно застосував строк позовної давності. Розмір боргу визначено з врахуванням вартості наданих протягом цього строку житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 не оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України в цій частині законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову комунального підприємства, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем. Оплату наданих житлово-комунальних послуг відповідач не здійснив в повному обсязі. Розмір заборгованості, з врахуванням строку позовної давності, видів наданих послуг та їх тарифів, становить - 813,21 грн. (а. с. 210 - 213).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісного позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 67 ЖК України, ст. ст. 3, 13, 20, 21, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 31.03.1997 р. ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1. Останній зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, на нього відкрито особовий рахунок (Т. 1, а. с. 4, 5, 130, 145 - 153, 185 - 187).

Комунальне підприємство надає послуги з утримання житлового будинку, в якому знаходиться належна відповідачу квартира, та прибудинкової території (Т. 1, а. с. 95 - 127, 194 - 200, 204).

ОСОБА_3 не в повному обсязі оплачує надані послуги. Відповідно до наданого комунальним підприємством розрахунку боргу станом на 01.03.2012 р. існує борг у розмірі - 4 321,61 грн.. Станом на 01.02.2015 р. борг становить - 6 949,04 грн. (Т. 1, а. с. 5 - 5 зворотня сторона).

Рішеннями виконавчого комітету Одеської міської ради № 924 від 29.07.2008 р., із змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 1212 від 28.10.2008 р., № 970 від 21.08.2008 р. врегульовано питання надання послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території (Т. 2, а. с. 18 - 23).

Види послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території, які надаються комунальним підприємством відповідачу вказані в наданій комунальним підприємством роздруківці (Т. 1, а. с. 203).

Між сторонами виникли правовідносини щодо оплати наданих комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання гарячої та холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно із ст. ст. 20, 21 Закону споживач має право на вчасне одержання та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а обов'язком - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно із типовим договором.

Статтею 32 Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 р. № 869 «Про забезпечення підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (далі - Порядок), з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитках) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг.

Тарифи на послуги розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р., в редакції постанови КМУ № 45 від 24.01.2006 р., передбачено, що власник зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строку, встановлені договором або законом.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено види наданих позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, їх тарифи, період за який необхідно стягнути борг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення боргу в розмірі - 813,21 грн..

Доводи апелянта про необхідність стягнення боргу в розмірі - 2 968,51 грн., неврахування судом наданих послуг з утримання житлового будинку з листопада 2011 р. по січень 2013 р., не взяття до уваги наданих послуг з ремонту конструктивних елементів житлового будинку, його інженерних систем, технічних пристроїв та елементів зовнішнього благоустрою, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наявних у справі доказів щодо видів послуг з утримання будинку та прибудинкової території та їх тарифів (Т. 1, а. с. 203).

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів комунального підприємства, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький» - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова