УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути зі ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 01 вересня 2005 року у розмірі 89549,66 грн; з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_4 солідарно заборгованість у розмірі 10 000 грн; з ОСОБА_4 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KS11930701 від 01 вересня 2005 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4 808,60 грн, зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2006 року. На виконання умов даного договору між публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (Поручитель) та позивачем (Кредитор) був укладений договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору № DNH4KS11930701 від 01 вересня 2005 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4 808,60 грн, зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2006 року.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов вказаного договору від 01 вересня 2005 року заборгованість станом на 26 листопада 2013 року склала 99 549,66 грн, в тому числі: 4 777,65 грн заборгованість за кредитом; 28 055,67 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 61 499,69 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн штраф (фіксована частина), 4 716,65 грн штраф (процентна складова).

Зобов'язання Позичальника відповідно до даного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений 01 вересня 2005 року, строк дії договору по 03 квітня 2006 року.

04 лютого 2014 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

02 лютого 2015 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 52).

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Висновки судів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України викладених у постановах від 6 листопад 2013 року у справі за № 6-116цс13 та від 19 березня 2014 року у справі за № 6-20цс14, яка є обов'язковою для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи, викладені в касаційній скарзі аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та були відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук