Номер провадження: 22-ц/785/2770/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2017 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Журавльова О.Г.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_5) про визнання поруки припиненою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_4) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому проив визнати поруку ОСОБА_4, встановлену договором поруки № 189422 від 21 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк», припиненою з 21 березня 2008 року.

При цьому позивач вказав, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання зобовязань по якому, між банком та позивачем укладено спірний договір поруки.

Оскільки, між ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено додаткову угоду від 21 березня 2008 року до кредитного договору, якою збільшено процентну ставку та згоду на укладення якої позивач не надавав і не знав про її існування, ОСОБА_4 вважає це порушенням його законних прав, так як додатковою угодою збільшується обсяг його відповідальності як поручителя, а тому вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні:

- позивач не зявився, надав заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити та закінчити розгляд справи за його відсутності;

- представник ПАТ «Укрсиббанк» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника;

- представник ПАТ «Дельта банк» в судове засідання не зявився, надав заяву, якою заперечував проти задоволення вимог ОСОБА_4, просив закінчити розгляд справи за його відсутності;

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_5) про визнання поруки ОСОБА_4, встановленої договором поруки № 189422 від 21 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсиббанк», припиненою з 21 березня 2008 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6Ф.(в інтересах ОСОБА_4) просить рішення Приморського районного суду м. Одеси скасувати повністю, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

21 березня 2008 року між ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання зобовязань по якому, між банком та позивачем укладено спірний договір поруки.

Також, 21 березня 2008 року між ОСОБА_5 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено додаткову угоду від 21 березня 2008 року до кредитного договору, якою збільшено процентну ставку.

08 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зокрема, за кредитним договором № 0 та усіма договорами забезпечення за ним.

Законодавство повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобовязання, забезпеченого порукою.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що додаткова угода від 21 березня 2008 року (п. 5.2. додаткової угоди), містить лише умови відповідальності позичальника у разі порушення кредитної дисципліни, тобто санкції за невиконання умов основного зобовязання.

Твердження ОСОБА_4 про збільшення обсягу його відповідальності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як положення додаткової угоди не містять пунктів, які б вказували на це.

Крім того, встановлений п. 1.3.1 кредитного договору розмір процентів 11,9% річних на перші 30 календарних днів, додатковою угодою не змінений та мав би переглядатися кожного наступного місяця відповідно до умов договору.

Також, позивачем не доведено різницю укладення в часі кредитного договору та додаткової угоди до нього, які датовані однією датою 21 березня 2008 року.

При цьому, судова колегія зазначає наступне.

Згідно п. 1.2 договору поруки - поручителю були відомі всі умови основного зобовязання.

Відповідно до умов п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

В день укладення кредитного договору, 21 березня 2008 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, якою, однак, жодних збільшень обсягу відповідальності, зокрема, й збільшення процентної ставки за користування кредитом, не відбулося.

Як вбачається з положень ст. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно з положеннями ст. 559 ЦК України:

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки пов'язані та зумовлені умовами кредитного договору.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди, при цьому припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Обсяг зобовязань поручителя повинен бути визначений умовами договору поруки та узгоджений з умовами кредитного договору.

Зміна умов зобовязання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобовязанням.

Збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого порукою зобовязання розуміється, як: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти; установлення або збільшення розміру неустойки; розширення змісту основного зобов язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним тощо.

При цьому, закон повязує припипення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобовязання, забезпеченого порукою.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору додаткова угода є невідємноючастиною договору.

Поручитель підтвердив свою обізнанність провсі умов кредитування, у тому числі й додаткової угоди № 1 (як невідємної частиниосновного зобовязання) та погодився з ними.

Посилання ОСОБА_4 на п. 5.2 додаткової угоди є хибним,оскільки жодних умов щодо збільшення обсягу відповідальності поручителя вищевказаний пункт не містить.

Будь-яких доказів реального збільшення обсягу відповідальності поручителя у звязку з укладенням додаткової угоди № 1 позивач не надав.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представникаОСОБА_6 (в інтересах ОСОБА_4) - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта Банк» (третя особа ОСОБА_5) про визнання поруки припиненою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_3

ОСОБА_2