Справа № 466/5969/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/2813/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 березня 2017 року у справі за позовом Львівського міського центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 безпідставно отримане матеріальне забезпечення (допомогу по безробіттю) та соціальні послуги за період з 01.10.2008 року по 02.07.2009 року в розмірі 6933 грн. 87 коп., оскільки, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна, відповідач не надала достовірні відомості щодо її працевлаштування на підставі цивільно-правової угоди, укладеної 01.10.2008 року з ВАТ «Туристично-готельний комплекс «Дністер».

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив Львівський міський центр зайнятості, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2009 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року, якою стягнуто з ОСОБА_3 у користь Львівського міського центру зайнятості 6933 грн. 87 коп., скасовано, а провадження у справі закрито з тих підстав, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вважає, що висновок суду першої інстанції про подвійне стягнення з відповідача тієї самої суми коштів, є безпідставним, оскільки відповідач в адміністративній справі може подати заяву про поворот виконання рішення суду, а тому відмова в задоволенні позову порушує права центру зайнятості як державної установи, оскільки спричиняє ситуацію, коли відповідач може уникнути відповідальності за те, що відносилась до зайнятого населення і одночасно перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.07.2008 року відповідач звернулася в Львівський міський центр зайнятості із заявою про надання їй статусу безробітної (а.с.8).

З 08.07.2008 року відповідачеві було надано статус безробітної.

За період з 01.10.2008 року по 02.07.2009 року відповідачеві, як безробітній, було виплачено матеріальне забезпечення в розмірі 6933 грн. 87 коп. (а.с.9).

У вересні 2009 року було встановлено, що відповідач на підставі договорів підряду від 01.10.2008 року та 01.12.2008 року, укладених з ВАТ «Туристично-готельний комплекс «Дністер», виконувала оплачувану роботу по прибиранню номерів у період з 01.10.2008 року по 31.10.2008 року та з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року (а.с.4-7).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч.3 ст.36 цього Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.12.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 у користь Львівського міського центру зайнятості 6933 грн. 87 коп. та у користь Львівського обласного центру зайнятості кошти в сумі 1005 грн. 34 коп., витрачені центром на її навчання.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року вказану вище постанову скасовано та ухвалено нову, якою стягнуто з ОСОБА_3 у користь Львівського міського центру зайнятості 6933 грн. 87 коп.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 року вказані вище постанови судів першої та апеляційної інстанції скасовані, а провадження у справі закрито з тих підстав, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.17).

В судовому засіданні представник позивача визнав той факт, що кошти в сумі 6933 грн. 87 коп. стягнуті з відповідача під час примусового виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року.

Цей факт також підтверджується матеріалами справи, які були досліджені судом першої інстанції (а.с.19-20, 28).

Статтею 265 КАС України передбачено, що заява про поворот виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі, може бути подана протягом одного року з дня виникнення підстав для повороту.

Враховуючи те, що підставою для повороту виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 року, відповідно до якої з відповідача в порядку виконання цього судового рішення було стягнуто у користь Львівського міського центру зайнятості 6933 грн. 87 коп., є вказана вище ухвала Вищого адміністративного суду України, від дня постановлення якої пройшло вже більше року, а відповідач заяви про поворот виконання судового рішення в порядку КАС України не подавала, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до відповідача, оскільки це буде подвійне стягнення з неї у користь позивача однієї і тієї ж суми коштів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_4