Справа № 562/2825/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2017 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мичка І.М.

при секретарі Босик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 15 лютого 2002 року між ним та відповідачем ОСОБА_2, був укладений шлюб, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2014 року розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син виявив бажання проживати разом із ним, зазначає, що він є батьком дитини, любить його та хоче займатися його вихованням та розвитком. Просить суд визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився до суду надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але від неї на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У звязку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2002 року, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 березня 2014 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт припинення шлюбних відносин між сторонами вже судом встановлено і не потребує доказування.

Згідно 161 СК України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

При вирішенні даного спору суд керується інтересами дитини, враховуючи його вік, коли дитина особливо потребує батьківської турботи.

За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю.

Мати дитини - ОСОБА_2 проти позову не заперечує та згодна на визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Отже, обставин, які б свідчили про неможливість проживання неповнолітньої дитини з батьком не встановлено, та доказів про наявність таких обставин суду не надано, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.19, 160, 161, СК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 213-215, 223, 224-233, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: