Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1050/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Кіселика С.А.

за участі секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.01.2014 року слідчим СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 його повідомлено про підозру за ч.5 ст. 185 та ч.2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 50000302, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2013 року.

15.01.2014 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда Молодченку О.А. застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і з того часу його увязнено до Кіровоградського СІЗО.

10.06.2015 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України та призначено покарання 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, за ч.2 ст. 307 КК України його було виправдано.

07.12.2015 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області кримінальне провадження за ч.5 ст. 185 КК України стосовно ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України за не встановленістю достатності доказів для доведення винуватості провадження закрито, ОСОБА_2 звільнено з - під варти в залі суду негайно.

08.09.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення апеляційного суду від 07.12.2015 року залишено без змін.

Позивач зазначив, що перебував під вартою в Кіровоградському СІЗО у період з 15.01.2014 року по 07.12.2015 року, тобто один рік десять місяців 23 дні.

Позивач зазначив, що увязненням був порушений його нормальний ритм життя, порушені його плани, постраждала його репутація, як громадянина. Перебування в нелюдських умовах в умовах СІЗО негативно вплинуло, як на його фізичне так і психічне здоров'я.

Просив суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області матеріальну шкоду в розмірі 48 350 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку на користь позивача.

В ході розгляду справи позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд стягнути на його користь з відповідача 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В ході розгляду справи позивач надав суду заяву про залишення в частині стягнення на його користь матеріальної шкоди у сумі 48 350 грн. без розгляду.

В ході розгляду справи позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог та просив суд стягнути на його користь з відповідача 2 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2017 року позовні вимоги в частині матеріальної шкоди в сумі 48 350 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 72853,33 грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначається, що Головне управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області є неналежним відповідачем, оскільки заподіювачем шкоди є УМВС України в Кіровоградській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в звязку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, зазначається , що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що після його звільнення він двічі знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом «виразка шлунку», після операції потребує постійного вживання медичних препаратів, що потребує чималих коштів, яких у нього не має, оскільки він тривалий час перебував під вартою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що 14.01.2014р., слідчим СВ «ОЗ» СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_3 ОСОБА_2 повідомлено про підозру за ч.5 ст. 185 та ч.2 ст.307 КК України у кримінальному проваджені №50000302, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2013р.

15.01.2014р. ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда - Молодченку Олексію Анатолійовичу застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і з того часу його було ув'язнено до Кіровоградського СІЗО.

У подальшому дане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 та інших осіб за ч.5 ст. 185 та ч.2 ст.307 КК України було направлено на розгляд до Кіровського районного суду, при цьому ОСОБА_2 продовжували утримувати під вартою в Кіровоградському СІЗО.

10.06.15р., вироком колегії суддів Кіровського районного суду міста Кіровограда Молодченка Олексія Анатолійовича визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та призначено покарання - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. За ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_2 було виправдано.

07.12.2015р. ухвалою колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області, кримінальне провадження за ч.5 ст.185 КК України стосовно ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.І ст.284 КПК України за не встановленістю достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати було закрито, а ОСОБА_2 звільнено з під варти в залі суду негайно.

08.09.2016р. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області від 07.12.2015р. залишено без змін.

Таким чином, перебуваючи під вартою в Кіровоградському СІЗО у період з 15.01.2014р. по 07.12.2015р. ОСОБА_2 фактично провів там один рік десять місяців 23 дні.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до пункту п'ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач незаконно перебував під слідством та судом, що 07.12.2015р. ухвалою колегії суддів апеляційного суду Кіровоградської області, кримінальне провадження за ч.5 ст.185 КК України стосовно ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.І ст.284 КПК України за не встановленістю достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати було закрито, а ОСОБА_2 звільнено з під варти в залі суду негайно. В зв'язку з цим позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв'язку з цим нормальних життєвих зв'язків, вимушених змінах в організації його життя. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд першої інстанції зазначив, що частиною 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач перебував під слідством та судом з 14.01.2014 року (постанова про порушення кримінальної справи стосовно позивача від 15 січня 2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 та ч. 2 ст.307 КК України) по 7 грудня 2015 року (ухвала апеляційного суду Кіровоградської області від 7 грудня 2015 року), тобто 22 місяці 23 дні, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 72853,33 грн. (1600 грн. х 22 місяці 23 дні).

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду регулюються ст.. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Ч. 1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Ст.. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» №266 від 01.12.1994 року передбачає, що відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України - Державне казначейство України є юридичною особою.

Відповідно до ст.. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст.. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги, що відповідачем по справі позивач зазначив Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області, яке не має повноважень представляти інтереси Державного казначейства України при розгляді даної справи.

Із матеріалів справи вбачається, що Державне казначейство України до участі в справі як відповідач(співвідповідач) взагалі не залучалось.

Порядок заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідачів по справі передбачений ст.. 33 ЦПК України.

Дії передбачені статтею 33 ЦПК України на стадії апеляційного провадження не передбачені.

Виходячи із вимог Бюджетного кодексу України та ст.. 176 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області є неналежним відповідачем по даній справі, а тому вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду є такими, що задоволенню не підлягають.

В частині доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню у звязку з обставинами викладеними вище .

Відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: