АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2907/17 Справа № 199/3349/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Максюта Ж.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участі секретаря: Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів 185 425,81 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду у сумі 50000,00 грн., завдану їй внаслідок дорожньо - транспортоної пригоди (ДТП), що сталася з вини ОСОБА_4, під керуванням автомобілем НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 /а.с.2-7/.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто на користь з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 185425,81 грн. у відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 190425,81 грн. В решті позову - відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат /а.с.97-101/.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив якого скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до нього відмовити /а.с.102-106/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2016 року о 21 год. 50 хв. у м. Дніпро по вул. Донецьке шосе сталася ДТП за участю водія ОСОБА_4, який керуючи належним на праві власності ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_1, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху та скоїв наїзд на автомобіль «ТОЙОТА», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням власника вказаного транспортного засобу - ОСОБА_3, а також на автомобіль НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 та на автомобіль НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6

Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді одного року позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів /а.с.9/.

На день вчинення ДТП, 30.03.2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова Група «ТАС», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/769260. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу, є автомобіль НОМЕР_1. Обовязковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн., без франшизи /а.с.90/.

Відповідно до висновку №3627 експертного дослідження автотоварознавця, вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3, як власнику автомобіля «ТОЙОТА», державний номерний знак НОМЕР_5, становить 235 425,81 грн./а.с.10-14/.

Відповідно до умов договору страхування, страхова компанія виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 50000 грн. /а.с.32,33/.

Отже, різниця між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля позивача та сумою страхового відшкодування становить складає 185 425,81 грн. (235 425,81 грн. 50 000грн. =185 425,81грн.), яку ОСОБА_3 просила стягнути солідарно з відповідачів, а також 50000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що завдану ОСОБА_3 шкоду має відшкодовувати ОСОБА_2, оскільки він є власником автомобіля НОМЕР_1.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції не зясував, на якій правовій підставі ОСОБА_4 керував автомобілем під час скоєння ДТП, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом встановлено, що особа, винна у скоєнні ДТП ОСОБА_3, та власник автомобіля НОМЕР_6 - ОСОБА_2 не перебувають у трудових відносинах.

ОСОБА_2 добровільно передав вказаний автомобіль ОСОБА_4 та надав йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Вказані обставини відповідачами не заперечуються.

Отже, в силу вищевказаних вимог закону та обставин справ, ОСОБА_4, як особа, що на законній підставі керувала транспортним засобом, вина якої у вчиненні ДТП доведена, має нести відповідальність за завдання шкоди, а не власник автомобіля - ОСОБА_2

Таким чином колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 185 425,81 грн., що дорівнює різниці між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування (235 425,81 50 000 =185 425,81).

Виходячи із обставин справи, засад розумності та справедливості, в силу ст.ст.23, 1167 ЦК Ураїни, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, яких ОСОБА_3 зазнала під час дорожньо-транспортної пригоди .

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд виходить з норм ст.88 ЦПК України. Отже, стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 1904, 26 грн.

Керуючись ст.ст. 307,309,316,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4:

-відшкодування майнової шкоди у розмірі 185425 гривень 81 копійка;

-грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень;

усього стягнути 190425 (сто девяносто тисяч чотириста двадцять пять) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1904( одна тисяча девятсот чотири) гривні 26 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в іншій частині відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_7