Номер провадження: 22-ц/785/2161/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

09.09.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та судових витрат, по якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму збитку у розмірі 8969,06 грн., витрати на складання аварійного сертифікату у розмірі 500 грн., а також судові витрати (а.с. 1-4).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року частково задоволений позов ОСОБА_3, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 7876,60 грн. та витрати на складання аварійного сертифікату у розмірі 500 грн., а також судові витрати у розмірі 551,20 грн., в іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с. 67-73).

24.12.2016 року ОСОБА_2, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, засобами поштового звязку направив до суду апеляційну скаргу, яка була зареєстрована районним судом 26.12.2016 року, відповідно до якої апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а також неповним зясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи. А саме, апелянт посилається на те, що суд посилався лише на єдиний доказ копію Повідомлення про дорожньо транспортну пригоду від 28.03.2016 року (Європротокол), разом з тим в матеріалах справи відсутній оригінал Європротоколу. Також апелянт зазначає, що наявна копія Європротоколу містить чисельні виправлення, дописки, внаслідок чого є недійсною. Крім того, апелянт посилається на те, що судом не було залучено до участі у справі страхову компанію ПАТ «СК СКАЙД» та не зясовано чи було здійснено страхове відшкодування. Апелянт просить скасувати рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 76-77).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.01.2017 року апелянту наданий строк для усунення недоліків сплати судового збору, у звязку з чим апеляційна скарга залишена без руху (а.с. 81-82). 01.02.2017 року апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою щодо усунення недоліків (а.с. 85) та з квитанцією зі сплатою судового збору (а.с. 86).

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи. Крім того, колегія суддів враховує, що апелянт ОСОБА_2, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернеті - мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області. Тому, слід визнати, що апелянт самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, та не з'являвся в наступні судові засідання до апеляційного суду Одеської області.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не позбавлена права отримати відшкодування завданої шкоди саме від відповідача як заподіювача даної шкоди, не зважаючи на те, що вона зверталась до страхової компанії, оскільки належних та допустимих доказів про отримання нею виплати страхового відшкодування суду не надано. Суд не прийняв до уваги посилання відповідача стосовно того, що він не вважає себе винним у завданні шкоди, оскільки свою вину останній визнав при складанні повідомлення про ДТП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне вказати на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2016 року о 10 год. 00 хв., водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Базарна в м. Одеса, при перетинанні перехрестя вул. Рішельєвської, не надав переваги у русі транспортному засобу «Хонда», реєстраційний номер ВН14436ЕТ, що рухався по вул. Рішельєвська, яка є головною дорогою, унаслідок чого сталось зіткнення зазначених транспортних засобів. У результаті зіткнення обидва автомобіля отримали значні механічні пошкодження.

Власником пошкодженого транспортного засобу «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_2, є позивачка ОСОБА_3, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СХХ 453724 (а.с.7).

Учасники ДТП скористалися своїм правом, передбаченим приміткою ст. 124 КУпАП, п. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та 28.03.2016 року на місці ДТП, водіями ОСОБА_2 та позивачкою було спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого відповідач визнав свою вину в ДТП, про що відповідач власноруч зробив відмітку у повідомленні, та підтвердив в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Цивільно-правова відповідальність відповідача - водія автомобіля марки «Тойота» на момент ДТП (28.03.2016 року) була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» за полісом № АЕ/7866480 (а.с.44).

28.03.2016 року позивачка звернулась із письмовим повідомлення про настання ДТП до представництва у м. Одесі ПАТ «СК «СКАЙД». З відповідним повідомленням до страхової компанії того ж дня звернувся і відповідач.

04 квітня 2016 року позивачка звернулась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, проте до теперішнього часу жодної відповіді від страхової компанії не отримала та кошти за заподіяну шкоду виплачено не було.

Відповідно до ст. 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції (ДАІ) про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відсутність постанови (ухвали) або вироку суду про визнання особи винною у вчиненні ДТП не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, відповідні документи, що стосуються ДТП є доказами, які повинні досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Виходячи з презумпції вини, встановленої ЦК України для зобовязань з заподіяння шкоди, відповідач по справі повинен був довести відсутність своєї вини в ДТП. Такі докази відповідачем на були надані. Навпаки, вся процесуальна позиція сторони відповідача побудована на обовязку сторони позивача довести всі обставини в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Разом з тим, така позиція є помилковою. Позивач повинен довести факт ДТП (при цьому вказаний факт не оспорюється відповідачем (а.с. 51), та обсяг завданої йому шкоди та розмір її компенсації. Остання в суді першої інстанції не визнавалась відповідачем (а.с. 56-58). Звертаючись до суду позивач, на обґрунтування своїх позовних вимог, надав аварійний сертифікат, в якому було визначено вартість відновлювального ремонту та суму матеріального збитку (а.с. 14). Судом першої інстанції було стягнутого суму матеріального збитку і в цій частині рішення суду не оспорено жодною зі сторін. Такими чином, і в цій частині між сторонами вже відсутній спір. При цьому, виходячи з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів зауважує, що заперечення своєї вини не може ґрунтуватись виключно на запереченні заповнених при ДТП документів, в тому числі власноруч, оскільки якщо особа вважає себе невинною, вона його не складає з іншим учасником ДТП. Всі інші пояснення щодо обставин, за яких було заповнено протокол сторонами, належними доказами не доведені, та не впливають на кваліфікацію ДТП, в якому автомобіль відповідача виїхав на зустрічну смугу де допустив зіткнення з автомобілем позивача. Оскільки презумпція вини заподіювача шкоди не спростована відповідачем, а обставини скоєння ДТП також свідчать про його вину, то відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, то колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

ОСОБА_5

ОСОБА_6

06.06.2017 року м. Одеса