АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 678/364/15-ц
Провадження № 22-ц/792/954/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що в жовтні 2013 року позичив ОСОБА_4 1500 доларів США, які останній зобовязався повернути до грудня 2013 року та з умовою оплати 3% місячних за користування коштами. Проте, відповідач в 2014 році повернув позивачу лише 700 доларів США. Як вказує ОСОБА_1, решту коштів ОСОБА_4 повертати відмовився. Наявність заборгованості підтверджується записом розмови на диктофоні мобільного телефону «NOKIA E60». 17.07.2015 року слідчим Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області винесена постанова про закриття кримінального провадження, у якій встановлено, що свідок ОСОБА_4 підтвердив факт отримання ним для ремонту автомобіля кошти від ОСОБА_1 у розмірі 1500 доларів США під 3% за користування коштами. Тому, з врахуванням уточнюючих позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на його користь 20752 грн.

Рішенням Летичівського районного суду від 17 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Летичівського районного суду від 17 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Летичівського районного суду від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Летичівського районного суду від 21 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим та таким, що ухвалене із недотриманням висновків та мотивів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки письмовим та речовим доказам, які містяться в матеріалах справи та зміні пояснень відповідача. Також, апелянт вважає необґрунтованою позицію суду про відмову у прийняті аудіо запису розмови між сторонами, як належний та допустимий доказ через те, що він не читався при відтворенні. Апелянт звертає увагу суду на те, що суд касаційної інстанції, встановивши обставини укладення усного договору позики між сторонами в сумі 1500 доларів США, скасував рішення судів попередніх інстанцій і ці обставини не були враховані судом першої інстанції. Крім того, вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №00001883 від 11.04.2015 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_4, постановою про закриття кримінального провадження від 17.07.2015 року. Тому, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін; невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами на надано доказів на підтвердження укладення договору позики в письмовій формі, а тому цей договір позики є неукладеним.

Однак, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду і вважає, що через неповне з'ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегією суддів встановлено, що в жовтні 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність позичальнику ОСОБА_4 кошти в розмірі 1500 доларів США за умови сплати 3% за кожний місяць користування. І ОСОБА_4 частково повернув позивачу позику в сумі 700 доларів США.

Апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ на підтвердження укладення договору позики між сторонами матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001883 від 11.04.2015 року.

Так, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 17.07.2015 року старшим слідчим СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, однак ОСОБА_4 не в повному обсязі виконав умови укладеного договору. (а.с.4). Вказана постанова сторонами не оскаржувалася і є чинною.

Також факт укладення договору позики між сторонами підтверджується протоколом допиту ОСОБА_4 в якості свідка від 05.06.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_4 показав, що позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 1500 доларів США під 3%, кожного місяця повертав останньому гривні і долари та станом на 30.03.2015 року з ОСОБА_1 розрахувався повністю. (а.с.48, 83).

Згідно протоколу допиту ОСОБА_1 від 12.04.2015 року в якості потерпілого останній вказав, що в жовтні 2013 року він погодився на прохання ОСОБА_4 позичити йому на 2 місяці 1500 доларів США і того ж дня передав останньому зазначену суму коштів. ОСОБА_4 на протязі 2014 року повернув 700 доларів США, а решту суми повертати відмовляється. (а.с.82).

Як вбачається із протоколу одночасного допиту осіб від 08.06.2015 року ОСОБА_1 підтримав свої покази, будучи допитаним в якості потерпілого, а ОСОБА_4 дав такі ж покази, які давав, будучи допитаним в якості свідка. (а.с. 49-50, 84-85).

Вищезазначені протоколи підписані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 особисто, що визнається сторонами.

Крім того, зазначені вище обставини визнавалися сторонами в суді першої інстанції при розгляді справи в судовому засіданні 17.02.2016 року та в суді апеляційної інстанції від 19.04.2016 року, що підтверджується технічними записами судових засідань. (а.с. 95, 138).

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4, що між ним та ОСОБА_1 не укладався договір позики і він не отримував у відповідача ніяких коштів та розцінює ці пояснення як намір відповідача ухилитися від обовязку по поверненню коштів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Оскільки встановлено, що між сторонами було укладено договір позики на суму 1500 доларів США із яких 700 доларів США ОСОБА_4 повернуто, тому із відповідача підлягає до стягнення неповернута сума боргу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що неповернута сума позики в розмірі 800 доларів США станом на 11.02.2016 року становить 20752 грн., а тому і просив суд стягнути цю суму із ОСОБА_4

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в сумі 20752 грн.

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2214,80 грн., що підтверджується квитанціями №7.1 від 09.11.2015 року, №ПН434141 від 29.02.2016 року, №579668 від 28.04.2016 року, № 34 від 29.03.2017 року, №ПН569185 від 26.04.2017 року . (а.с. 1, 116, 147, 227, 238).

Керуючись ст. ст. 307, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Летичівського районного суду від 21 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20 752 (двадцять тисяч сімсот пятдесят дві) грн. та 2214 грн. 08 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

___________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц/792/954/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 27