Номер провадження: 22-ц/785/4682/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_3А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди, за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Дінекс-Агро» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року,

встановила:

У травні 2016 року Фермерське господарство ФГ «ОСОБА_3А.» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04 січня 2011 року з відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір оренди належної позивачеві на праві власності земельної ділянки загальною площею 3,86 гектарів. Строк дії договору становить десять років, тобто до 04 січня 2021 року. Разом із тим державна реєстрація договору не була проведена через зміни у законодавстві, але земельна ділянка була належним чином передана та оброблюється фермерським господарством «ОСОБА_3А.», договір до наступного часу не розірваний та не скасований. Між тим 01 вересня 2014 року відповідачі уклали між собою договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, у зв'язку із чим просило визнати недійсним договір оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,8617 гектарів. та скасувати державну реєстрацію права оренди від 01 вересня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» щодо земельної ділянки загальною площею 3,8617 гектарів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги ФГ «ОСОБА_3А.» було задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро». Скасовано державну реєстрацію права оренди від 01 вересня 2014 року.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ФГ «Дінекс-Агро». В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ФГ «Дінекс-Агро» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов та ухвалюючи рішення про визнання недійсними договору оренди землі від 01.09.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» суд першої інстанції виходив з того, що на момент підписання ФГ «Дінекс-Агро» та подальшої державної реєстрації оскарженого договору оренди землі існувало правомірне, договірне використання ФГ «ОСОБА_3А.» цієї ж земельної ділянки на підставі укладеного між позивачем та ОСОБА_4 договору оренди землі від 04.01.2011 року. Тому дійшов висновку, що оспорюваний договір оренди укладений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, а тому є недійсним.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка загальною площею 3,8617га.

04.01.2011 року між ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3А.» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, за умовами якого позивач приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років.

04.01.2011 року ОСОБА_4 передав ФГ «ОСОБА_3А.» належну йому земельну ділянку за актом приймання-передачі.

Державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3А.», не проведено. Одночасно, у п. 15 договору оренди земельної ділянки від 04.01.2011 року укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3А.» зазначено, що цій договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. (а.с.10)

01.09.2014 року між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» в особі голови укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення строком на 10 років, яка на час вирішення спору знаходиться безпосередньо в користуванні ФГ «Дінекс-Агро».

Зазначений договір оренди в установленому законом порядку був зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, що підтверджено матеріалами справи та сторонами по справі не заперечується.

Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України.

За положеннями частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договору оренди) передача обєктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання передачі.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі частини 1 статті 210, частини 3 статті 640 ЦК України, частини 2 статті 125 ЗК України й статті 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації; договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі №6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі №6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16, яка є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи, що державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «ОСОБА_3А.» від 04.01.2011 року, не проведено, тобто договір не є укладеним, а договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» від 01.09.2014 року в установленому законом порядку був зареєстрований реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, а отже укладений правомірно, тому правових підстав для визнання останнього недійсним з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, всупереч доводів викладених ФГ «ОСОБА_3А.» у позовної заяві, не має.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ФГ «ОСОБА_3А.» про визнання недійсним договору оренди землі укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «Дінекс-Агро» від 01.09.2014 року та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки слід відмовити.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ФГ «ОСОБА_3А.» у задоволені позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ФГ «ОСОБА_3А.» на користь ФГ «Дінекс-Агро» судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 2899,60 грн.(а.с.92)

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Дінекс-Агро» задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову Фермерського господарства «ОСОБА_3А.» до Фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі від 01.09.2014 року відмовити.

Стягнути з Фермерського господарства «ОСОБА_3А.» на користь Фермерського господарства «Дінекс-Агро» судові витрати в розмірі 2899,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_5