Справа № 500/2748/17
Провадження № 2/500/2191/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на частину житлового будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.04.1998 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №3104 на 18/21 часток житлового будинку за адресою: вул.Фрунзе,78 в м.Ізмаїлі Одеської області, вказаний договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за реєстровим №3104 від 10.04.1998 року. Позивач відкрито володіє та користується житлом, проте фактично являючись власником житла, позбавлений можливості реалізувати своє право власності на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення. Позивач просить визнати договір №3104 від 10.04.1998 року купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати за нею право власності на 18/21 частин житлового будинку за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фрунзе,78.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК України 1963 року.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок (квартиру), що відчужується.

В судовому засіданні встановлено, що 10.04.1998 року між ОСОБА_2, як продавцем, та ОСОБА_1, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №3104, який зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області, згідно якого ОСОБА_1 стала власником 18/21 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фрунзе,78. Дане також підтверджено записом у технічному паспорті на житловий будинок за вказаною адресою.

Укладений між сторонами договір зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області 10.04.1998 року за №3104. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

Суд вважає, що 10.04.1998 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обовязки за договором виконав, і за його вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено записом про реєстрацію у паспорті громадянина України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Згідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,158,208,209,212,213-215,218,222 ЦПК України, ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, ч.2 ст.220,391,392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 18/21 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фрунзе,78, укладений 10 квітня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований на Одеській товарній біржі за №3104.

Визнати за ОСОБА_1право власності на 18/21 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Фрунзе,78.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_3