Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ЛеванчукаА.О.
31 травня 2017 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального Кабаєвої Алли Анатоліївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна БорисаМихайловича, приватного нотаріуса Київського нотаріального округу МарчукКатерини Володимирівни, приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Білошицької Мирослави Валеріївни, треті особи: ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, про визнання недійсними розпорядження, рішень, скасування рішень реєстраційної служби про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, визнання недійсним свідоцтв про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року,
за наслідками розгляду вищезазначеної справи, колегією суддів постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області та залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року.
Колегія суддів погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України.
З таким висновком не погоджуюсь з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що на підставі державного акта на право постійного користування землею серії 11-КВ № 002651 від 25 червня 2003 pоку, виданого згідно з рішенням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Києво-Святошинської РДА) від 14 квітня 2003 року № 132, постійним землекористувачем земельної ділянки площею 9,7999 га, у складі земель загальною площею 231,3 га, з цільовим призначення для ведення лісового господарства було Державне підприємство «Боярська лісова дослідна станція» (далі - ДП «Боярська ЛДС»).
Рішенням Київської обласної ради від 22 липня 2004 pоку № 197015-IV «Про встановлення меж окремих населених пунктів Київської області» затверджено межі населеного пункту с. Лісники, до яких увійшла спірна земельна ділянка площею 9,7999 га.

Наказом Національного аграрного університету (далі - НАУ) від 11 квітня 2005 року № 220 затверджено Положення про Відокремлений підрозділ НАУ «Боярська лісова дослідна станція» (далі - ВП НАУ «Боярська ЛДС»), який є правонаступником ДП «Боярська ЛДС» відповідно до п. 1.8 вказаного Положення.

ВП НАУ «Боярська ЛДС» є структурним підрозділом НАУ з окремими правами юридичної особи, у тому числі має цивільну правоздатність у повному обсязі для виконання завдань та функцій, передбачених зазначеним Положенням (п. 1.7 Положення).

23 листопада 2005 року Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась до Києво- Святошинської РДА з клопотанням про погодження вилучення земельної ділянки площею 10 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та передачу її до земель запасу сільської ради для потреб територіальної громади.

28 листопада 2005 року голова Києво-Святошинської РДА звернувся до ректора НАУ та підтримав клопотання Лісниківської сільської ради про надання погодження вилучення земельної ділянки площею 10,0 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах Лісниківської сільської ради та передачу її до земель запасу сільської ради для потреб територіальної громади.

Відповідно до ст. 79 розділу XII Статуту НАУ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2001 року № 202 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 року № 992) «питання вилучення земель, відведених у постійне користування Університету (в тому числі його навчально-дослідних господарств та дослідних станцій), вирішуються відповідно до Земельного кодексу України».

Відповідно до витягу з протоколу засідання вченої ради НАУ від 5 квітня 2006 року № 8 на підставі рішення вченої ради інституту ННІ лісового і садово-паркового господарства НАУ (протокол від 2 лютого 2006 року № 7) і висновку комісії від 1 грудня 2005 року, створеної для розгляду земельних питань Боярської ЛДС, надано згоду на вилучення земельної ділянки площею 9,8 га зі складу земель Хотівського лісництва Боярської ЛДС в адміністративних межах Лісниківської сільської ради та передачу її до земель запасу Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для потреб територіальної громади за умов дотримання чинного законодавства, в тому числі ст. ст. 26, 26, 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 57, 58, 149, 151 ЛК України.

5 червня 2006 року ВП НАУ «Боярська ЛДС» звернувся до голови Києво-Святошинської РДА з проханням припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 9,8 га і зарахувати її за їх згодою до земель запасу Лісниківської сільської ради.

14 липня 2006 року Києво-Святошинською РДА надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до земель запасу Лісниківської сільської ради.

28 жовтня 2005 року складено акт технічного обстеження лісових площ за участю директора ДП «Боярська ЛДС» та сільського голови с. Лісники, передбачено до відведення зі складу земель ВП НАУ «Боярська ЛДС» Хотівського лісництва Києво-Святошинського району Київської області до земель запасу Лісниківської сільської ради, з визначенням втрат лісогосподарського виробництва у розмірі 684 317 грн 20 коп., на підставі якого ВП НАУ «Боярська ЛДС» складено рахунок від 25 квітня 2006 року № 1349 на суму 684 317 грн 20 коп.

5 травня 2006 року ТОВ «Аванте» сплачено втрати лісогосподарського виробництва у розмірі 684 317 грн 20 коп. на користь постійного землекористувача - ВП НАУ «Боярська ЛДС», який акцептував цей платіж, до часу подання позову не заперечував належність здійсненого платежу.

20 жовтня 2006 року вих. № 01-4/1014 Київське обласне управління лісового господарства Державного комітету лісового господарства України, керуючись вимогами ст. 151 Земельного кодексу України, та враховуючи згоду землекористувача, надало згоду сільському голові Лісниківської сільської ради на передачу земельної ділянки лісового фонду ДП «Боярська ЛДС» (Хотівське лісництво квартал 58) площею 9,8 га до земель запасу Хотівської сільської ради.

Розпорядженням Києво-Святошинської РДА від 2 листопада 2006 року № 854 було затверджено проект землеустрою щодо припинення права постійного користування ДП «Боярська ЛДС» земельною ділянкою загальною площею 9,8 га у кварталі № 58 Хотівського лісництва та віднесено вказану земельну ділянку до земель запасу Лісниківської сільської ради в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області без зміни цільового призначення.

У подальшому, за рахунок вищезазначеної земельної ділянки Лісниківською сільською радою було передано у приватну власність ОСОБА_19, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_21, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_23, ОСОБА_10, ОСОБА_33, ОСОБА_30, ОСОБА_29, ОСОБА_25, ОСОБА_34, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_26 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 - НОМЕР_2.

В обґрунтування заявленого позову перший заступник прокурора Київської області зазначав, що розпорядження Києво-Святошинської РДА від 2 листопада 2006 року № 854 було прийнято з перевищенням наданих місцевій державній адміністрації повноважень та всупереч встановленому порядку припинення і надання права постійного користування землями лісового фонду, у зв'язку з цим воно повинно бути визнано судом недійсним.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали такі доводи прокурора такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами у справі. До того ж суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 257, 261 ЦК України щодо пропуску строку позовної давності. З цих підстав у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України до Києво-Святошинської РДА було відмовлено.

Вважаю, що такий висновок судів є передчасним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам, оскільки суди у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України не перевірили належним чином доводів прокурора, на які він посилався як на підставу подання даного позову до суду, зокрема щодо незаконності оспорюваного розпорядження, прийнятого Києво-Святошинською РДА та те, що воно прийнято з перевищенням наданих місцевій державній адміністрації повноважень щодо розпорядження землями лісового фонду площею понад 1 га та з порушенням процедури припинення права користування земельною ділянкою постійного землекористувача. Також суди не перевірили і законність дій Лісниківської сільської ради щодо подальшого надання у власність вилученої земельної ділянки лісогосподарського призначення громадянам у приватну власність.

Разом із цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16, положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч. 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак зазначена норма за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Усупереч цього, суди вважали, що перебіг строку позовної давності у даній справі розпочався з моменту прийняття оскаржуваного розпорядження Києво-Святошинської РДА від 2 листопада 2006 року № 854, однак суди не правильно визначили початок перебігу такого строку, оскільки він пов'язаний не з моментом прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв'язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів, що встановлено не було.

Крім того, суди всупереч вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України не з'ясували, коли про порушення свого права Кабінет Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду, довідався або міг довідатися.

Крім того, суди залишили поза увагою, що прокурор звертався з позовом до суду також в інтересах Національного університету біоресурсів і природокористування України, та не встановили, коли цей університет довідався або міг довідатися про порушення свого права.

За таких обставин висновки судів про відмову в задоволенні позову не ґрунтуються на повному і всебічному з'ясуванні обставин у справі, чим порушено вимоги ст. ст. 10, 213, 214, 315 ЦПК України. З огляду на це касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягала частковому задоволенню із скасуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 29 вересня 2016 року та передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя А.О. Леванчук