Справа № 266/3470/16-ц
Провадженя№ 2/266/152/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. за участю секретаря Циганкової М.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільної часткової власності в вигляді АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 06.02.2003 року ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_3 придбали трикімнатну квартируАДРЕСА_1. 26.03.2016 року позивач придбала в відповідача належну йому ? частину квартири та стала власником вище вказаного майна в цілому. В належній їй квартирі зареєстровано трьох осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_3, з яким шлюб розірвано та ОСОБА_5, доньку від їх сумісного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1. Комунальні служби нараховують платежі за надані послуги на трьох осіб, однак ОСОБА_3 тривалий проміжок часу спільних витрат по утриманню майна не ніс. Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати на утримання спільної часткової власності в сумі 8723 грн. 80 коп. та сплачений судовий збір.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що з 2013 року по 2016 рік сплачувала комунальні платежі за себе та колишнього чоловіка, відповідача по справі, який був власником ? частини квартири та зареєстрований в ній по 26.03.2016 року. Не зверталась до відповідача з проханням розподілити витрати по утриманню майна, оскільки знала, що він добровільно сплачувати свою частку не буде. При укладенні договору купівлі - продажу квартири не порушувала питання про компенсацію витрат, до суду не зверталась. В квартирі відповідач фактично припинив мешкати в 2013 році, вивіз свої речі. Ключів від квартири у відповідача не було, оскільки побоювалася за своє життя та здоров'я. Однак якщо відповідач виявив би бажання, то зміг би користуватись квартирою. Мала стосунки з іншим чоловіком, однак в квартирі він не мешкав. Комунальні платежі нараховувались наступним чином: за опалення з початку було нарахування згідно квадратури квартири, після згідно показань лічильника; плата за газ нараховувалась згідно кількості зареєстрованих осіб, лічильника на газ не було; за вивезення сміття плата нараховувалась за кількістю зареєстрованих осіб, за це сплачувала самостійно, послуги по утриманню будинку та прибудинкової території згідно кількості зареєстрованих осіб. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що ? частина квартири була придбана позивачем на підставі договору купівлі - продажу від 26.03.2016 року. Рішенням суду від 08.08.2016 року відповідач визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Рішення суду відповідач не оскаржував. Комунальні тарифи розраховуються на трьох осіб, в тому числі відповідача. Вважає, що не має значення, мешкає власник в квартирі чи ні. Про мешкання сторонньої особи нічого не відомо. Аліменти є обов'язком щодо утримання дитини, обов'язок сплачувати комунальні витрати відповідач не виконував. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що власником квартирі був лише за документами, фактично доступу до приміщення квартири не мав. В 2016 році позивач запропонувала продати їй належну йому ? частину квартири, однак уточнила, що не буде знімати його з реєстрації. В квартирі було замінено замки, доступу до приміщення не було, позивач мешкає там з моменту розірвання шлюбу. Він мешкає в орендованому житлі. Також був конфлікт між ним та співмешканцем позивача на грунті мешкання останнього в належній відповідачу квартирі, до якої не має доступу та яку його змушували оплачувати. Був згоден сплачувати частку в утриманні майна після укладення договору купівлі - продажу. Також зазначив в заяві про застосування строку позовної давності до вимог позивача. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача, ОСОБА_4, позовні вимоги не визнала. Пояснила, що відповідач був позбавлений обов'язку нести витрати по комунальним платежам, оскільки витрати на утримання власності несуть власники, а відповідач не був власником з березня 2016 року. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, придбали 06.03.2003 року нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в Приморському районі м. Маріуполя, яка їм належала на праві спільної сумісної власності, по ? частині квартири кожному.

26.03.2016 року на підставі договору купівлі - продажу ОСОБА_1 придбала в ОСОБА_3 належну йому ? частину АДРЕСА_1 в Приморскьому районі м. Маріуполя, ставши її одноосібним власником.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

На підставі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Суд встановив, що сторони по справі на час виникнення спірних правовідносин були співвласниками належної їм на праві спільної часткової власності квартири, тому повинні брати участь у витратах на утримання АДРЕСА_1.

Оскільки між сторонами по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, не було встановлено угоди з оплати послуг за користування спірною квартирою, що належить їм на праві спільної часткової власності, то наявний спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування

внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

За ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. В разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо утримання на балансі та/або управління майном приймається відповідно до закону.

На підставі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У платіжному документі зазначаються поточні та попередні показання засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

За ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (із подальшими змінами) вбачається, що власник квартири зобов'язаний, крім іншого, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; а також сплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі п. 10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» мешканці квартири, в яких проживає два і більше співвласники, розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності покімнатного обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

В судовому засіданні було встановлено, що у АДРЕСА_1 відповідач не мешкає, де, натомість, проживає та зареєстрований позивач та їх дитина від шлюбу - ОСОБА_5

Відповідач був власником ? частини квартири до 26.03.2016 року, однак участі в утриманні належного йому майна не приймав, в результаті чого витрати в повному обсязі поніс позивач по справі.

З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути заборгованість по утриманню спільного майна в сумі 8723 грн. 80 коп. за період з травня 2013 року по вересень 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем ОСОБА_3 заявлено про застосування позовної давності, яку суд приймає до уваги та погоджується з викладеними в ній обставинами, згідно яких вимоги про стягнення витрат по утриманню спільного майна в період з травня 2013 року по серпень 2013 року на загальну суму 365 грн. 42 коп. в зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності не підлягають стягненню з відповідача.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 8358 грн. 38 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стягує на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 267, 317, 322, 356, 358, 360 ЦК України, ст. ст. 10, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільної часткової власності - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 витрати на утримання спільної часткової власності в сумі 8358 (вісі тисяч триста п'ятдесят вісім) гривень 38 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.