Справа № 521/5923/14
Провадження № 2/521/528/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на обставини та підстави викладені в позові, а саме на те, що 08 квітня 2013 року позивач передав, легковий автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, у строкове платне користування ОСОБА_3, про між нами було укладено письмовий договір прокату. Через певний період часу позивачу стало відомо, що автомобіль був знятий з обліку та зареєстрований за ОСОБА_5О.З цього приводу він звернувся до міліції з відповідною заявою,було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні.З матеріалів кримінального провадження позивачу стало відомо, що 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено довіреність за якою він уповноважив громадянина ОСОБА_3 представляти його інтереси в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування з всіх питань, повязаних із експлуатацією та відчуженням належного мені автомобілю марки HYUNDAI ACCENT. Насправді громадянина ОСОБА_3 позивач не знає та ніколи не бачив, вказану довіреність позивач не підписував, у нотаріуса ОСОБА_6 позивач ніколи не був, підпис у довіреності не його. На підставі вказаної довіреності належний позивачу автомобіль був знятий з обліку та у подальшому зареєстрований за громадянкою ОСОБА_5 16 квітня 2013 року, на імя ОСОБА_5 РЕВ-2 УДАІ ГУМВС України в Одеській області видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 872256. Таким чином, позивач вважає що вищевказана довіреність є недійсною в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України, у звязку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій вимоги позову не визнала просила суд відмовити у задоволені позову та розгляд справи провести у її відсутності.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про порядок розгляду справи до суду не надходило.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 197460 виданого РЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області 07 вересня 2012 року ОСОБА_1 належив легковий автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов Z94CT41CBCR101452, 2012 року випуску. 08.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, було укладено договір № 063-2013 прокату легкового автомобіля марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов Z94CT41CBCR101452, 2012 року випуску.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із частини 2 цієї статті вбачається, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Як вбачається з довіреності від 10.04.2013р. , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_1 повністю розуміючи значення своїх дій і не маючи жодних підстав, у приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса ОСОБА_6,(місто Київ, вул. Тимошенко, буд. № 2-Д) який займається приватною нотаріальною діяльністю в Київському міському нотаріальному окрузі, відповідно до усного договору доручення та на виконання вимог ст. 1007 ЦК України, ст. 238, 240,247-250, 1187 Цивільного кодексу України, перешкоджаючих вчиненню цього правочину, в силу досягнення попередньої усної домовленості та на підставі усного договору з представником, цією довіреністю уповноважую гр. ОСОБА_3, бути його представником у відповідних органах Державтоінспекції, Міністерстві транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або в будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією та відчуження,належного мені на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САО № 197460, виданого РЕВ-І УДАІ ГУ МВС України в Одеській обл., 07.09.2012 року, АВТОМОБІЛЬ марка HYUNDAI, модель ACCENT, 2012 року випуску, кузов/шасі № Z94CT41CBCR101452, тин ТЗ легковий, реєстраційний державний номер ВН3811ЕН.Для цього надає представникам право : попередньо узгоджувати всі процедурні питання, керувати згаданим автомобілем,представляти мої інтереси в органах нотаріату(з питання продажу) комісійних магазинах, в тому числі одержати транзитні номери якщо буде погреба, подавати та одержувати необхідні довідки, документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документу у випадку його втрати, зняти автомобіль з обліку, укладати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, визначаючи на власний розсуд ціну та інші умови,одержувати належні йому за цими договорами грошові суми, укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримати поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати, як в тому буде необхідність, від мого імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми в розмірах, згідно із калькуляціями, актами експертними висновками, або за домовленістю, сплачувати транспортні податки, а також виконувати всі інші юридично значені дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності. За цією довіреністю представник користується правом : подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, включаючи позовні та інші заяви, подавати скарги тощо. Зміст ст.ст. 237-241,244,245,247-250 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60-65, 74 Смейного кодексу України, п. 20 та 55 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів,автобусів,а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07вересня1998року №1388, якими передбачається необхідність переоформлення довіреностей у разі одержання дублікату реєстраційного документу, виданого на ім'я довірителя, свідоцтво про реєстрацію ТЗ на імя повіреному у разі його виїзду за кордон, ОСОБА_1 роз'яснено.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє… Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст. 244 ЦК України представництво яке грунтується на договорі може здійснюватися за довіреністю.Довіреність - є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч.1ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до п.п. 1.1,1.2,2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції 22.02.2012 № 296/5 (далі за текстом Порядок), довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі цієї довіреності,відповідно листа відділу Державтоінспекції головного Управління МВС України в Одеській області від 29.04.2015 року, підставою для реєстрації транспортного засобу марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов Z94CT41CBCR101452, 2012 року випуску за ОСОБА_8 стали заяв № 16069002 від 16.04.2013 р. де вбачається що ОСОБА_3 діяв за дорученням від 10.04.2013 року, довідка рахунок № АА461257 від 13.04.2013 року ,Облікова картка № 15976264, акт технічного огляду ТЗ.

Як вбачається з матеріалів справи,13.04.2013 року транспортний засоб марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов Z94CT41CBCR101452, 2012 року випуску було перереєстровано, згідно довідки рахунку № АА461257 від 13.04.2013 року, на ім»я відповідача ОСОБА_5.

Відповідно до листа регіонального сервісного центру в Одеській області згідно наявних баз данних АІС»автомобіль» в Одеській області та НАІС станом на 09.03.2017 року , та вбачається з реєстраційної картки, транспортного засобу марки HYUNDAI модель ACCENT, кузов Z94CT41CBCR101452, 2012 року випуску, зареєстрований на ім»я ОСОБА_8, підставою для реєстрації слугувала довідка рахунок № АА461257 від 13.04.2013 року

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД№239197, від 19.09.2015 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Січкар» .

Позивач , звернувся до суду посилаючись на те що довіреність є недійсною в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Частинами 1, 3ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставами недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому законодавець не розмежовує і не розрізняє підстави недійсності одностороннього чи двостороннього (багатостороннього) правочину.

Підставами недійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України є невідповідність (суперечливість) його змісту вимогамЦивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства; відсутність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності; відсутність вільного волевиявлення учасника правочину і невідповідність його внутрішній волі; невідповідність форми вчинення правочину установленій законом; правочин має бути спрямований на настання реальних правових наслідків.

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Частиною третьою ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За час розгляду справи, позивач користувався своїми процесуальними правами, з метою доведення обставин на які він посилається звернувся до суду з клопотанням щодо судової почеркознавчої експертизи та виклик свідків.

За нормами ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України, експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що мають інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Як експерт може залучатися особа,. Яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи; спілкуватися з особами, які беруть участь у справі, за винятком дій, пов'язаних з проведенням експертизи.

Суд в рамках чинного цивільного процесуального законодавства, у тому числі, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, неодноразово призначав Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України проведення судово-почеркознавчої експертизи. Від експертів надходили клопотання про надання додаткових матеріалів, через відсутність необхідних додаткових даних та несплату позивачем передбаченої ст. 15 Закону України «Про судову експертизу» оплати робіт, експертиза не проведена.

Таким чином,суду не надано доказів, які б спростовували факт підписання особисто ОСОБА_1 довіреності.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка позивач ОСОБА_1 засвідчив що 10.04.2013 року знаходився у м.Одесі, та проводив час разом з друзями ОСОБА_9,ОСОБА_10

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9,ОСОБА_10 засвідчили що 10.04.2013 року знаходились у м.Одесі разом з ОСОБА_1 на протязі усього дня.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд ставиться критично до пояснень позивача та свідків.

Доводи позивача, що довіреності він не видавав, не найшли свого підтвердження та спростовуються наявними доказами. Посилання позивача та його представника у судовому засіданні на те, що він 10.04.2017 року знаходився у м.Одесі та не міг підписувати довіреність у м.Київі, оцінюються судом разом з іншими доказами, тому ці посилання не є підставою для визнання довіреності недійсною.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зважаючи на викладене, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і взаємозвязку на належність, допустимість, достовірність і достатність, суд вважає, що позивачем під час судового розгляду справи не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що довіреності від 10.04.2013р. є недійсною, та є підстави для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Керуючись ст.10,11, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 203, 215, 237, 239,244,245, 317, 319, 328, 334 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання довіреності недійсною, про витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ30.11.17