Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2592/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

08 червня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди батька, третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 26 квітня 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька.

В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку самостійно виховує та утримує.

Також посилалася на те, що перебуває в фактичних шлюбних відносинах з громадянином Туреччини, має змогу та намір оздоровити дитину на морському побережжі в Республіці Туреччині, але відповідач згоди на виїзд дитини за кордон не надає

В своїй позовній заяві просила суд визнати відмову відповідача ОСОБА_2 у наданні згоди на виїзд за межі України малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, неправомірною та дозволити виїзд дитини до Республіки Туреччини в період з 01 червня 2017 року до 01 грудня 2017 року без згоди батька.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Вказувала, що має можливість забезпечити дитину на території Туреччини як житлом, так і харчуванням.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що в нього є сумніви щодо моральності взаємовідносин між позивачем та громадянином Туреччини, з яким остання перебуває в фактичних шлюбних відносинах, а також є сумніви з приводу того, що позивач не вивезе дитини за межі України назавжди. Також пояснив, що запропонувати дитині альтернативний відпочинок на морському побережжі не на території Республіки Туреччини для оздоровлення на даний час не має можливості, а матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки (аліменти) позивачу не надає з принципових питань.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні щодо позовних вимог покладалася на розсуд суду, але вважає вимоги такими, що заявлені в інтересах дитини.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляду справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 жовтня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2013 року.

Сторони мають малолітньою доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю ОСОБА_1 на знаходиться на її утриманні.

Статтями 150, 151 СК України передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов'язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1, будучи матір'ю малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, має можливість забезпечити відпочинок доньки та території Республіки Туреччина на морському побережжі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи батьком малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не надає своєї згоди на виїзд дитини до Республіки Туреччина.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Малолітня дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не тільки як і будь-яка особа, має право на оздоровлення, але остання, окрім свого безумовного права, за рекомендаціями лікарів потребує такого оздоровлення на морському побережжі.

Відповідач ОСОБА_2, не надаючи дозволу на виїзд малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон, діє всупереч інтересів дитини.

При цьому жодного альтернативного оздоровлення як на території України так і з виїздом за межі України відповідач ОСОБА_2 дитині запропонувати не може, посилаючись на відсутність грошових коштів на даний час.

При вирішенні справи суд виходить з того, що позивач ОСОБА_1, бажаючи надати доньці можливість відпочини та оздоровитися діє виключно в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дії відповідача судом оцінюються як обмеження прав малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка сама зверталася до батька з відповідними проханнями, що безумовно перешкоджає також і розширенню її кругозору та гармонійному розвитку.

Тому суд приходить до висновку, що відмова відповідача ОСОБА_2 в наданні дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до Республіки Туреччини для оздоровлення та відпочинку є такою, що порушує права позивача та малолітньої дитини, не має правового підґрунтя, є безпідставною і такою, що суперечить вимогам ст. 155 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України „Про охорону дитинства", так як предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини і батьківське право не може здійснюватись всупереч цим інтересам.

Тому порушене право підлягає захистові.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови надання рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В поданій до суду позовній заяві позивач порушує питання про надання дозволу на виїзд дитини із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Враховуючи вимоги ст. 313 ЦК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, суд вважає за можливе надати такий дозвіл на період з часу вступу рішення в законну силу та до 01 грудня 2017 року.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні на ту обставину, що він має побоювання щодо можливості виїзду дитини до Республіки Туреччини на постійне місце проживання є лише припущенням, яке не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Надання судом дозволу на виїзд дитини виключно в певний період виключає можливість вивезення малолітньої дитини на постійне місце проживання до іншої держави.

Окрім того, як встановлено судом, протягом 2016 року позивач двічі вивозила малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України та кожного разу поверталася.

Твердження відповідача про те, що за межами держави України малолітня донька залишиться без матеріального утримання та певного захисту не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, хоча дитина і має постійне місце проживання на території України, але відповідач, будучи батьком дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має можливість це робити, дитина знаходиться саме на утриманні позивача.

Окрім того, державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають за межами України.

Тому суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до Республіки Туреччина в супроводі матері ОСОБА_1 в період з часу вступу рішення в законну силу до 01 грудня 2017 року без згоди батька ОСОБА_2

Суд вважає, що надання такого дозволу буде в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вимоги позивача щодо визнання відмови ОСОБА_2 у наданні згоди на виїзд дитини неправомірною не ґрунтуються на нормах закону, тому суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до Республіки Туреччина в супроводі матері ОСОБА_1 в період з часу вступу рішення в законну силу до 01 грудня 2017 року без згоди батька ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

08.06.2017