Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1141/16-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Черняхівський районний відділ Державної виконавчої служби, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис № 6496 від 14 листопада 2015 року таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно виданого Черняхівським районним судом Житомирської області судового наказу № 2-н-31 від 11 травня 2008 року на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) з неї стягнуто 6973 грн. 44 коп. заборгованості за кредитним договором № ZRKWRK00690458 від 17.03.2006, 34 грн. 87 коп. судового збору та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення було фактично виконано, про що свідчить постанова державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 16 червня 2010 року.

Проте за заявою Банку 14 листопада 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинила виконавчий напис № 6496, згідно якого з неї повторно стягується на користь Банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 35970,57 грн.

Вважає, що у відповідності до положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. При вирішення даної справи необхідно враховувати те, що виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Крім того, зобовязання залишається невиконаним належним чином, правовідносини між сторонами не припинилися, сам по собі судовий наказ не припиняє зобовязальних правовідносин між сторонами та не звільняє боржника від відповідальності, а тому банк нараховував заборгованість згідно договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 17 березня 2006 року укладено кредитний договір № ZRKWRK00690458. У зв'язку з із заборгованістю, яка утворилась за вищезазначеним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яка 14.11.2015 вчинила виконавчий напис щодо звернення стягнення 34270 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається із: - 5800 грн. 78 коп. залишку заборгованості за кредитом; -1408 грн. 05 коп. заборгованості по відсотках; - 27061 грн. 74 коп. пені та 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с.11).

Загальна сума стягнення за виконавчим написом склала 35970 грн. 57 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що недоведений безспірний характер заборгованості, оскільки з дня виникнення права вимоги до боржника пройшло більше трьох років та між сторонами мав місце спір щодо заборгованості за кредитним договором, а також те, що основне зобов'язання за кредитним договором позивачкою виконано, а тому при вчиненні виконавчого напису від 14.11.2015 у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу, були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № ZRKWRK00690458 від 17.03.2006.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду з огляду на наступне. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).

У відповідності до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до положень ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п.п.3.1 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що з часу вчинення боржником останнього і єдиного платежу пройшло більше трьох років. Крім того до вчинення цього платежу з часу укладення кредитного договору пройшло більше п'яти років.

У відповідності до п.п.3.2 п.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 29.06.99 №1172. У відповідності до п.2 даного переліку для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року судовим наказом Черняхівського районного суду Житомирської області у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, задоволено вимоги відповідача та стягнуто з позивача 6973 грн. 44 коп. заборгованості, яка складалася з наступного: - 4891 грн. 52 коп. заборгованість за кредитом; - 1319 грн. 76 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 603 грн. 45 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; - 158 грн. 71 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а с. 15-17,18).

16 червня 2010 року рішення суду виконано повністю та відділом державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції закрито виконавче провадження (а.с.19).

Однак у звязку з неналежним виконанням зобовязання за кредитним договором утворилась заборгованість поза основним боргом.

Так в 2014 році Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення такої заборгованості, яка станом на 26.12.2013 становила 24175 грн. 65 коп. і складалася із: - 4481 грн. 02 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом ; - 80 грн. 60 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та - 18890 грн. 03 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань (а.с.20-21).

10 квітня 2014 року ці позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 за заявою позивача залишено без розгляду ( а.с.24).

Відповідно до п.п. «в» п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріусу надається засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобовязань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна з цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З матеріалів справи вбачається, що дана письмова вимога була направлена на адресу ОСОБА_2 02 листопада 2015 року. Виконавчий напис вчинений 14 листопада 2015 року, тобто через 12 днів після направлення боржнику письмової вимоги.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції, яка висловлена у постанові від 20 травня 2015 року по справі № 6-158цс15, зазначив, що для вчинення нотаріусом виконавчого напису повинні бути належні докази направлення Банком та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за кредитними зобовязаннями.

Докази отримання ОСОБА_2 зазначеної вимоги в матеріалах справи відсутні. А виконавчий напис вчинений через 12 днів після направлення вимоги, тобто з порушенням вимог чинного законодавства.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства, оскільки виконавчі дії вчинені поза межами встановленого п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 -315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: