АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 грудня 2016 року даний позов задоволено. Розподілено спільне сумісне подружнє нажите майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя.

Визнано право власності в порядку поділу спільного сумісного нажитого майна подружжя: за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини транспортного засобу - автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1

Припинено право спільної сумісної власності на транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1

Транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 виділено ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 175 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1750 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,який є представником ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на незаконність рішення суду,неповне з'ясування обставин,що мають значення для справи,неправильну оцінку доказів та помилковість висновків суду. Вважає, що судом безпідставно не ураховано того, що автомобіль був придбаний відповідачем хоча і під час шлюбу,але за особисті кошти отримані ОСОБА_2 від брата за його частку у спадщині, а відтак не може бути спільною власністю подружжя та правові позиції ВСУ висловлені при розгляді справ за аналогічними обставинами. Зазначає,що спірний автомобіль проданий відповідачем за 30 000 грн. ,а суд безпідставно стягнув з відповідача 175 000 грн. як 1/2 вартості за відсутності відповідного експертного висновку .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 його представник ОСОБА_1 не з'явилися, повідомлені належним чином. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного .

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.1986 року. Від шлюбу мають двох дітей : ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.02.2015 року,залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.05.2015 року, їх шлюб розірвано.

У 2013 році,під час перебування сторін у шлюбі був придбаний автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1,який був зареєстрований на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження придбання спірного автомобіля за особисті кошти,відповідач надав копію свідоцтва про смерть матері, копію заяви про відмову від спадщини, копію паспорта брата,копію своєї розписки про отримання від брата грошової компенсації за частку у спадщині в розмірі 20 000 дол. 10.09.2010 року,копію свідоцтва про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на кв.36,по вул. Лермонтова,36 в м. Клінци,Брянської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що автомобіль є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах у відповідності до положень ст.70 СК України, а подані відповідачем докази не свідчать беззаперечно про те, що саме ці вказані відповідачем кошти були використані на придбання спірного автомобіля..

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 подружжя набуло у власність під час шлюбу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що він є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти. Сам по собі факт виплати йому його братом грошей за частку у спадщині померлої у 2003 році їхньої матері,не змінює правовий режим майна, набутого у шлюбі, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.

Незважаючи на те, що, в силу ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, колегія суддів вважає, що, звертаючись до суду з позовом про повернення їй половини виручених коштів від продажу спірного автомобіля, який є спільним сумісним майном сторін, не є порушенням зазначеної норми, оскільки позивачка вправі сама обирати спосіб захисту своїх порушених прав, який узгоджується з вимогами ч.2 ст.16 ЦК України.

При цьому, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, колегія суддів звертає увагу на тому, що позивачка не вимагає визнання недійсним договору відчуження автомобіля третій особі, а лише просить поновити її порушене право шляхом відшкодування на її користь компенсації, що складає 1/2 вартості автомобіля на день його відчуження.

Оскільки відповідач порушив майнові права, які підлягають захисту, позивачка мала право, в силу ст.65 СК, або пред'явити позов про визнання спірного договору відчуження автомобіля недійсним, або, на свій вибір, вимагати стягнення на свою користь з відчужувача належної їй частки від вартості цього автомобіля, чим вона і скористалась.

Позивачка обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з роз'ясненнями викладеними у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже із цього роз'яснення слідує, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов'язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Визначаючи розмір грошової компенсації у сумі 175 000 за частку позивачки у спільному майні подружжя суд виходив з Інтернет пропозицій щодо продажу аналогічних автомобілів і під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечень щодо такого відповідач не висловлював, з клопотанням про призначення експертизи не звертався,своїх доказів щодо вартості автомобіля не надав.

За таких обставин,з урахуванням того,що відповідач відчужив автомобіль під час розгляду справи, за наявності спору між сторонами щодо нього, по ціні визначеній на власний розсуд,без погодження з позивачкою,колегія суддів погоджується з визначеною судом першої інстанції вартістю автомобіля та розміром грошової компенсації позивачці за її частку в сумі 175 000 грн.

Разом із тим, суд першої інстанції? встановивши, що спірний автомобіль вже проданий відповідачем, помилково зазначив в резолютивній частині свого рішення про визнання його спільним сумісним майном подружжя, про припинення права спільної власності, визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину автомобіля,а за позивачем права власності на цей автомобіль, й тому колегія суддів в цій частині рішення суду змінює та виключає таке з резолютивної частини рішення суду,залишаючи без змін в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 175 000 грн. грошової компенсації її частки у спільному сумісному майні подружжя яким відповідач розпорядився без її згоди.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 грудня 2016 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення:- про визнання транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 спільним сумісним майном подружжя; про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного нажитого майна подружжя: за ОСОБА_3 на 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; про припинення права спільної сумісної власності на транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; про виділення транспортного засобу - автомобіля VOLKSWAGEN CADDY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_2

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/10061/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4203/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_7

Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_8