Справа № 2-797/08 Провадження № 22-ц/772/1229/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Медвецького С.К., Оніщука В.В., з участю секретаря судового засідання Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 липня 2008 року,

встановила:

В липні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом, відповідно до якого просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті 03 січня 2001 року матері ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на належне їй на час смерті будинковолодіння № 20 по вул. Ватутіна в с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області.

Вказувала, що у встановлений законом строк звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину було видано на майно, що належало спадкодавниці, окрім будинковолодіння через відсутність правовстановлюючих документів на нього.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 липня 2008 року позов задоволено. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_2, що відкрилась після смерті 03 січня 2001 року матері ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння № 20 по вул. Ватутіна в с. Лаврівка Ямпільського району Вінницької області в порядку спадкування за законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також вирішення судом без її участі питання про її права та обов'язки, як спадкоємниці померлої ОСОБА_4 за заповітом, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Цим вимогам рішення не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що ніхто із спадкоємців померлої ОСОБА_4, окрім позивачки, на спадщину не претендує, а вона через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння у позасудовому порядку своє право на спадкування реалізувати не може.

Погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також застосував до спірних правовідносин закон, який на них не поширюється, і не застосував той, який необхідно було застосувати.

Встановлено, що 03 січня 2001 року померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть на а. с. 11).

Згідно із заповітом, посвідченим 14 травня 1991 року секретарем Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованим у реєстрі за № 49, ОСОБА_4 заповіла усе своє майно заповіла ОСОБА_3 (а. с. 26).

Спадщину, яка складається із права на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Рідний край» відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай серії ВІ № 1, виданого 12 червня 2008 року Тростянецбкою сільською радою Ямпільського району Вінницької області, вартістю 882 грн, права на земельну частку (пай) в землях колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с. Вітрівка Ямпільського району Вінницької області в розмірі 2,22 в умовних кадастрових гектарах згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 032417, виданим Ямпільською районною державною адміністрацією Вінницької області 21 липня 2001 року, та грошових вкладів, що зберігались у Вітрівській філії Ощадбанку 2915/37 на рахунку № 079000112 та в Ямпільському відділенні № 2915 на рахунку № 010995, прийняла дочка померлої ОСОБА_2, про що 30 червня 2008 року державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а. с. 6).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або невизнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

За змістом цієї норми належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема житловий будинок, земельну ділянку.

Ч. 1 ст. 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно з п. п. 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року, правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, то до цих правовідносин не підлягають застосуванню положення ст. ст. 1261, 1268 ЦК України, на які послався суд першої інстанції як на підставу задоволення позову, натомість застосуванню підлягають положення ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Так, згідно із ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом .

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачалось, що спадщина переходить до держави:

1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповів державі;

2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом;

3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини.

Отже, перехід спадкового майна у власність держави за наявності передбачених цією статтею підстав не передбачав необхідності вжиття з її (держави) боку будь-яких додаткових дій, зокрема прийняття спадщини у порядку встановленому ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» до функцій державних податкових інспекцій входило: проведення роботи, повязаної з виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку безхазяйного майна, майна, що перейшло за правом спадкування до держави.

Таким чином, за позовом про визнання права на спадщину, яка відкрилась до 01 липня 2003 року, можуть відповідати спадкоємці померлого, а за їх відсутності, відмови від спадщини, позбавлення права на спадщину, неприйняття спадщини держава в особі відповідного органу Державної податкової служби.

Крім того, як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє повному і всебічному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Однак, суд першої інстанції, всупереч цим вимогам закону, не встановив коло спадкоємців померлої ОСОБА_4, не перевірив наявності чи відсутності заповіту, не врахував, що територіальна громада, на території якої розташоване спадкове майно, спадщина на яке відкрилась до 01 липня 2003 року, не мала законних підстав набуття права на таке майно, відтак прийшов до помилкового висновку, що Тростянецька сільська рада Ямпільського району Вінницької області може відповідати за цим позовом, а отже і про наявність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 22 липня 2008 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Тростянецької сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом ОСОБА_6