АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/4701/13-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/576/17 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту за придбання автомобіля,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту за придбання автомобіля.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що під час перебування у шлюбі із відповідачкою ними було придбано автомобіль марки «Мітцубісі COLT» 1.3, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 за кредитним договором №0 від 20 грудня 2006 року, укладеним в інтересах сім'ї між AT «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2011 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2012 року проведено поділ спільного майна подружжя, однак вказаним рішенням не було вирішено питання щодо поділу спірного автомобіля.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції позивач уточнив свої позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідачка без його згоди відчужила придбаний під час шлюбу спірний автомобіль просив стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію вартості ? його частини в сумі 81982.80 грн.

22 листопада 2016 року позивач знову уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь грошову компенсацію виплаченої частини кредиту, одержаного у ПАТ «УкрСиббанк» на придбання спірного автомобіля у сумі 187851.00 грн., виходячи із офіційного курсу валют станом на 20 жовтня 2016 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що спірний автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу, є спільною сумісною власністю та предметом поділу між ними. Крім того, погашення боргу банку сторони здійснювали як солідарні боржники. Відповідачка розпорядилась автомобілем на власний розсуд, без його письмової згоди, а тому у неї виникло зобов'язання у вигляді повернення виплачених за період з 20 грудня 2006 року по 30 березня 2011 року спільних грошових коштів подружжя. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач не вправі вимагати стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 1982 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2011 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2012 року в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальної частки в квартирі №25 за адресою: м.Тернопіль, Бульвар Куліша, 8, телевізор «Sharp» загальною вартістю 1194.00 грн., меблі з прихожої загальною вартістю 300.00 грн., вітальню загальною вартістю 2000.00 грн., а всього на суму 3494.00 грн. За ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на 1/2 ідеальної частки земельної ділянки для ведення садівництва площею 0.06 га, розташованої в садівничому товаристві «Урожай» на території Ступківської сільської ради Тернопільського району, телевізор «Sony» загальною вартістю 1592.00 грн., холодильник «Snaige» загальною вартістю 796.00 грн., бойлер загальною вартістю 796.00 грн., музичний центр «Sony» загальною вартістю 2388.00 грн., кухонні меблі загальною вартістю 796.00 грн. та спальні меблі загальною вартістю 3980.00 грн., а всього на суму 10348.00 грн.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами також було придбано автомобіль марки «Мітцубісі COLT» 1.3, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №XMCXJZ34A7F048932.

Вказаний автомобіль було придбано за рахунок коштів у сумі 17356.00 доларів США, отриманих згідно кредитного договору №0 від 20 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та AT «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та зареєстровано на ім'я відповідачки ОСОБА_4

Згідно наявної у матеріалах справи інформації, наданої ПАТ «УкрСиббанк», заборгованість за кредитними договором №0 від 20 грудня 2006 року була погашена боржником ОСОБА_4 в період з 16 лютого 2006 року по 15 листопада 2011 року у повному обсязі.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3851/13-22 від 05 вересня 2013 року вартість легкового автомобіля марки «Мітцубісі COLT» 1.3, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №XMCXJZ34A7F048932, станом на 05 вересня 2013 року становить 70993.71 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду в суді першої інстанції, відповідачем після розірвання шлюбу без письмової згоди позивача здійснено відчуження спірного автомобіля на користь іншої особи.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 3 ст.61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, зокрема, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім'ї, слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно майно, придбане за такі кошти, також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст.69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні норми містять в ст.ст.368, 372 Цивільного кодексу України.

Згідно роз'яснень даних в п.п. 19, 22, 23, 24 та 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч.4 ст.65 СК України). Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідачка, самовільно продавши спірний автомобіль, який придбаний за спільні кошти подружжя, повинна відшкодувати 1/2 частину сплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються

Одним з найважливіших чинників, що впливають на поділ майна подружжя та розмір часток кожного з подружжя у спільному майні, є стан погашення кредиту. Якщо на дату поділу майна кредит повністю погашений спільне сумісне майно подружжя підлягає поділу між чоловіком та дружиною за загальним правилом рівності часток.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 у подружжя окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов»язання в інтересах сім»ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Тому судам необхідно встановити за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, і за рахунок яких коштів відбувалось таке погашення кредиту.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування,

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в позові, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Зокрема, судом вірно встановлено, що в результаті укладення кредитного договору №0 від 20 грудня 2006 року між AT «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, яка перебувала у шлюбі із позивачем та діяла в інтересах сім»ї, подружжям ОСОБА_4 набуто право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Мітцубісі COLT» 1.3, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов №XMCXJZ34A7F048932. На момент звернення ОСОБА_3 із позовом про поділ майна подружжя набутий сторонами у справі за час перебування у шлюбі за рахунок кредитних коштів, які виплачені у користь банку у повному обсязі, спірний автомобіль «Мітцубісі COLT» відчужений відповідачкою у справі на користь третьої особи, а тому позивач вправі вимагати стягнення із відповідачки 1/2 частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошової компенсації виплаченого кредиту, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-486цс16 від 27 квітня 2016 року.

За таких обставин, враховуючи те, що позивач на момент розгляду справи змінив свої позовні вимоги та наполягав саме на стягненні з відповідачки на його користь грошової компенсації виплаченого кредиту за придбання спірного автомобіля у сумі 187851.00 грн., суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5