АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/944/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Костенка А.М., Пастощука М.М.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року,

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначила, що з 21 вересня 2002 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2014 року. За час шлюбу сторони набули меблі та побутову техніку загальною вартістю 18 300 грн. Крім того, вони за спільні кошти здійснили добудову та капітальний ремонт належної ОСОБА_2 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, яка має бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час сторони не можуть досягти згоди щодо поділу спільного майна.

За таких обставин ОСОБА_4 просила суд:

визнати 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, з урахуванням добудови житлових і допоміжних приміщень і проведення ремонтно-будівельних робіт об'єктом права спільної сумісної власності подружжя;

здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю сторін, виділивши:

ОСОБА_2 - 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, вартістю 417 903 грн, меблі для кухні вартістю 4 000 грн, варильну поверхню «Bosch» вартістю 2 200 грн, обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн, а всього майна загальною вартістю 424 603 грн;

ОСОБА_4 - духовку «Bosch» вартістю 2 600 грн, дитяче двоярусне ліжко з двома матрацами вартістю 6 000 грн, швейну машинку «Golden Will» вартістю 2 000 грн, оверлок з електродвигуном вартістю 1 000 грн, а всього майна загальною вартістю 11 600 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя у розмірі 206 501 грн 50 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року позов задоволено частково. Здійснено поділ рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виділено у власність ОСОБА_4: швейну машинку «Golden Will» вартістю 2 000 грн, оверлок з електродвигуном вартістю 1 000 грн, дитяче двоярусне ліжко з двома матрацами вартістю 6 000 грн, а всього майна на загальну суму 9 000 грн.

Решту рухомого майна, а саме: меблі для кухні вартістю 4 000 грн, варильну поверхню «Bosh» вартістю 2 200 грн, духовку «Bosh» вартістю 2 600 грн, обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн, а всього майна на загальну суму 9 300 грн - виділено ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 150 грн грошової компенсації різниці вартості рухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 131 472 грн 28 коп. грошової компенсації вартості внеску на поліпшення нерухомого майна (ремонтно-будівельних робіт 19/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2).

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Суд виходив з того, що меблі та побутова техніка набуті сторонами за час шлюбу та підлягають поділу в рівних частках. Належна ОСОБА_2 частка у житловому будинку після добудови та проведення ремонтних робіт є об'єктом незавершеного будівництва. Вартість цього майна після реконструкції істотно не збільшилась, а тому незавершене будівництво не може бути визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню частка вартості поліпшення нерухомого майна, яке відбулося за рахунок спільних коштів подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього вартості внеску на поліпшення нерухомого майна та ухвалити нове рішення, яким присудити ОСОБА_4 64 883 грн 50 коп. вартості будівельних матеріалів, використаних на будівництві, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Рішення суду в частині поділу меблів і побутової техніки ОСОБА_2 не оскаржується.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 21 вересня 2002 року до 28 листопада 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Вони мають двоє дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_4 за спільні кошти набули:

-меблі для кухні вартістю 4 000 грн;

-дитяче двоярусне ліжко з двома матрацами вартістю 6 000 грн;

-швейну машинку «Golden Will» вартістю 2 000 грн;

-оверлок з електродвигуном вартістю 1 000 грн;

-варильну поверхню «Bosch» вартістю 2 200 грн;

-духовку «Bosch» вартістю 2 600 грн;

-обігрівач електричний масляний вартістю 500 грн, а всього майна на загальну суму 18 300 грн.

На підставі договору дарування від 13 березня 1993 року ОСОБА_2 набув право власності на 19/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2, яка складалася з житлової кімнати 2-3 площею 12,2 кв.м, господарського приміщення 2-4 площею 7,4 кв.м, ? частини кухні площею 6,3 кв.м, льоху «В». У подальшому господарське приміщення та частина кухні були реконструйовані у коридор 2-1 площею 6,2 кв.м і кухню 2-2 площею 3,9 кв.м., побудовані сарай «З» і гараж «Ж».

Рішенням Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 12 червня 2003 року № 519 ОСОБА_2 надано дозвіл на видачу архітектурно-планувального завдання на будівництво житлових, допоміжних приміщень і господарських споруд, перепланування в будинках і надано дозвіл на прибудову житлових та допоміжних приміщень до квартири АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_2 отримав архітектурно-планувальне завдання № 163 від 24 червня 2003 року, розробив і затвердив проект будівництва.

Протягом 2003-2013 року сторони за спільні кошти здійснили добудову двох жилих кімнат площею 53,9 кв.м (перший і другий поверх), реконструкцію та ремонт існуючих приміщень. На даний час будівництво не завершено, ступінь готовності 91,7%.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та висновком судової будівельно-технічної експертизи від 27 вересня 2016 року № 20/16.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

В силу ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Із положень ч. 2 ст. 331 ЦК України слідує, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Виходячи з аналізу чинного законодавства (ст.ст. 181, 331 ЦК України) та враховуючи ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт незавершеного будівництва - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Отже новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають поділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 15 травня 2013 року (справа № 6-37цс13), від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2710цс15), від 7 вересня 2016 року (справа № 6-47цс16), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами при застосуванні вказаних норм права.

З матеріалів справи вбачається, що 19/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2, належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 Разом із тим, після реконструкції та добудови житлових приміщень це нерухоме майно фактично трансформувалося в об'єкт незавершеного будівництва.

Аналіз ст. 62 СК України дає підстави для висновку, що для застосування передбачених зазначеної нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 вересня 2016 року № 20/16 (а.с. 61-98) ринкова вартість 19/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_2, з урахуванням проведених ремонтно-будівельних робіт, у тому числі добудови житлових та допоміжних приміщень згідно з проектом № 8-14/20036 становить 417 903 грн. Ринкова вартість указаної частини житлового будинку без урахування проведених ремонтно-будівельних робіт становить 131 133 грн. Добудова житлових та допоміжних приміщень до належного ОСОБА_2 нерухомого майна (19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2) є незавершеним будівництвом об'єктом. Ступінь будівельної готовності даного об'єкта становить 91,7%.

Сторони висловили сумніви щодо вказаного висновку експерта про ступінь готовності незавершеного будівництвом об'єкту (19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2) в цілому. Разом із тим, матеріали справи не містять даних щодо іншого ступеня готовності нерухомого майна, а після роз'яснення апеляційним судом сторонам права на вчинення процесуальних дій останні відмовилися від проведення додаткової або повторної експертизи.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що вартість нерухомого майна ОСОБА_2 збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Разом із тим, це збільшення вартості майна не є істотним у розумінні норм ст. 62 СК України, що давало б підстави суду визнати житловий будинок спільною сумісною власністю сторін.

Також суд правильно визначив, що частка внесків ОСОБА_4 у поліпшення майна становить 31,46% ((91,7-(131133х91,7:417903)):2), внаслідок чого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 131 472 грн 28 коп. грошової компенсації цієї частки (417903х31,46). Сторони не спростували цього розрахунку.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачці має бути присуджена лише половина вартості будівельних матеріалів і робіт з прибудови житлових і допоміжних приміщень (64 883 грн 50 коп.) не відображає реальну участь ОСОБА_4 у створенні нерухомого майна та не ґрунтується на законі.

Згідно зі ст. 30 ЗК України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року) при переході до ОСОБА_2 права власності на 19/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташований цей будинок. Крім того, відповідач здійснював реконструкцію житлового будинку та добудову до нього відповідно до наданого дозволу та затвердженого проекту.

Отже твердження ОСОБА_2, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, не відповідає фактичним обставинам справи.

Не спростовують висновки суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ М.М. Пастощук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Колієв С.А.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48