Справа № 755/9871/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Грінкевич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування та пені, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Моторно (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) про стягнення страхового відшкодування та пені посилаючись на те, що 09.08.2016 року в селищі Верховина (Івано-Франківської області) відбулася ДТП, під час якої ОСОБА_2, рухаючись по зустрічній смузі керуючи скутером б/н, із власної вини допустив зіткнення з автомобілем Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2016

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить суд стягнути з МТСБУ на користь позивача 23095 грн. 08 коп. суми страхового відшкодування, 2622 грн 07 коп. суми пені за прострочення виплати страхового відшкодування, 292 грн. 3% річних, 1442 грн.98 коп. суми інфляційних втрат, 1000 грн. за послуги суб»єкта оціночної діяльності, а всього 28452 грн.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала з підстав викладених в запереченнях, які долучені до матеріалів справи (а.с.87).

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 09.08.2016 року о 15-00 ОСОБА_2 в селищі Верховина, керував скутером б/н, виїхав на смугу зустрічного руху, вналідок чого допустив зіткнення з автомобілем Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого вказані транспорті засоби отримали механічні пошкодження, тобто своїми діями порушив вимоги п.11.4, 13.3 ПДР.

Згідно постанови Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01.09.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11).

Скутер, на якому рухався ОСОБА_2, не зареєстрований у встановленому законом порядку.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія скутера, ОСОБА_2 застрахована не була.

16.08.2016 року позивач повідомив МТСБУ про ДПТ, що не заперечується сторонами.

20.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся з заявою до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 09.08.2016 року (а.с.14).

Листом від 11.11.2016 року МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди посилаючись на наступне. Відповідно до Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу (а.с.15).

На повторне звернення 25 січня 2017 року була надана відповідь, що із наявних у справі та наданих документів не можливо встановити тип транспортного засобу та модель, на підставі чого можливо б було визначити об'єм двигуна скутера. Відсутність зазначених даних унеможливлює встановлення реєстрації та коригую чого коефіцієнту.

Тож суд надаючи оцінку доводам сторін у справі з цього питання враховує таке.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Оскільки завданнями цивільного судочинства є захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Адже, статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Так, відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, які можуть бути застосовані при вирішенні справ, урегульовано, зокрема, статтями 3, 27, 41, 68 Конституції України, Цивільним кодексом України, законами України «Про дорожній рух»; «Про страхування»; «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; «Про об'єкти підвищеної небезпеки»; Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та іншими НПА в їх сукупності.

При цьому, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 згадуваного Кодексу).

Саме ж втручання «згідно із законом» це значить, втручання, яке повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві для досягнення мети (рішення ЄСПЛ у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», п.42; «Сілвер та інші проти Сполученого Королівства», п.84; «Кузнецов проти України», п.134; «Шалімов проти України», п.84; «Петра проти Румунії», п.36), тобто тих, що регламентовані ЦК, зокрема його ст. 4.

Вираз «передбачено законом» визначає, що втручання ґрунтується на внутрішньому праві (рішення ЄСПЛ у справі «Michaud v. France» п.94).

При цьому у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (п. 43 рішення) ЄСПЛ наголосив, що вислів «згідно із законом» не тільки передбачає дотримання національного права, а й стосується якості цього права, вимагаючи, щоб воно не суперечило принципу верховенства права.

Таким чином, «згідно із законом» вимагає, щоб: відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; була забезпечена якість відповідного законодавства; воно було доступне відповідній особі, яка, крім іншого, повинна бути здатна передбачити його наслідки для себе; це законодавство відповідало принципу верховенства права.

У цій ситуації, в рамках національного законодавства, в даних правовідносинах обов'язковим є застосування положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

В статті 3 якого зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

А тому, виходячи із суті такого страхування Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

Отже, відшкодування шкоди у даних правовідносинах повинно здійснюватися відповідно до Закону, тобто на основі вищевказаного судом принципу «згідно із законом».

Так, в силу п. 36.1. ст . 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 1 пункту 1.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи

механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу

Правилами дорожнього руху п.1.10 визначено, терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт;

мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об'ємом 50 куб.см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг.

З викладеного вбачається, що такого транспортного засобу, як «скутер», діючим законодавством не визначено.

З доданих до матеріалів справи документів не можливо встановити тип транспортного засобу та модель, на підставі чого можливо б було визначити об'єм двигуна скутера. Відсутність зазначених даних унеможливлює встановлення реєстрації та коригуючого коефіцієнту.

Також, відсутні будь-які дані, які підтверджують допущення скутера, яким керував ОСОБА_2, до дорожнього руху, а також ввезення його на митну територію України для тимчасового користування, якщо він зареєстрований в інших країнах.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести за допомогою належних та допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням положень ст.ст. 57, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд, діючи, на виконання положенням ст.ст. 11, 212 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку, приходить до висновку, що цей позов позивача є не обґрунтованими з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що є предметом позову, через, що позовні вимоги за своєю суттю в цій частині є сумнівними, однак наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), а тому у його задоволенні в межах цих позовних вимог слід відмовити.

Також суд вважає за необхідне роз'яснити наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В контексті цієї правової позиції Верховний Суд України зазначає про свободу права вибору потерпілого вимагати відшкодування шкоди за рахунок заподіювача шкоди чи страховика. Тобто, не ставиться у залежність від наявності у заподіювача шкоди застрахованої відповідальності обов'язок потерпілого подавати позов виключно до страховика заподіювача шкоди.

Так, з врахуванням викладеного, позивач має право звернутися до суду з позовом безпосередньо до заподіювача шкоди.

З врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України в зв'язку з тим, що судом повністю відмовлено в задоволенні позову, тому питання про відшкодування судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 36, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування та пені відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко