Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104, за умовами якого ОСОБА_4 було надано кредит в розмірі 32 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2022 року.

20 листопада 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та

ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін № 3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року, за умовами якого було переведено в гривню суму кредиту в розмірі 22 399,88 дол. США разом із нарахованими процентами в сумі 1 006,52 дол. США, що за курсом станом на дату укладення договору про внесення змін, становило 193 102 грн 80 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

07 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 823/3-27/24/7-153, а

20 листопада 2012 року - договір про внесення змін № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого порукою забезпечується повернення кредиту в сумі 193 102 грн 80 коп.

На порушення умов договору ОСОБА_4 своїх зобов'язань не виконував належним чином, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 16 березня 2015 року становила 166 989 грн 78 коп., яку ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з боржника та поручителя.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року та договором про внесення змін № 3 від 20 листопада 2012 року в розмірі 166 989 грн 78 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляді на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що

ОСОБА_4 неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, а тому з нього та поручителя ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Встановлено, що 07 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104, за умовами умов якого ОСОБА_4 було надано кредит в розмірі 32 000 дол. США зі сплатою 13,5 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 06 грудня 2022 року.

20 листопада 2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та

ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін № 3 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 823/2-27/24/7-104 від 07 грудня 2007 року, за умовами якого було переведено суму кредиту в розмірі 22 399,88 дол. США разом із нарахованими процентами в сумі 1 006,52 дол. США в гривню за курсом, що станом на дату укладення договору про внесення змін становило 193 102 грн 80 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором,

07 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 823/3-27/24/7-153, а

20 листопада 2012 року - договір про внесення змін № 1 до договору поруки, відповідно до умов якого порукою забезпечується повернення кредиту в сумі 193 102 грн 80 коп.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку із чим станом на 16 березня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 166 989 грн 78 коп., яка складалася з:

- суми заборгованості за кредитом у розмірі 159 817 грн 31 коп.; - суми заборгованості за відсотками - 2 858 грн 49 коп.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 021 грн 85 коп.; - пені за несвоєчасне повернення відсотків - 49 грн 49 коп.; - інфляційних витрат за кредитом - 2 117 грн

17 коп.; - інфляційних витрат за відсотками - 125 грн 47 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Не допускається одностороння відмова від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. .п 4.4, 4.5 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. п. 3.3.2-3.3.6, 3.3.11-3.3.15, порушення позичальником умов договору, визначеного п. 1.3 цього договору, протягом більше, ніж 10 днів, а п. п. 3.3.7 - 3.3.9 - протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором від 07 грудня 2007 року належним чином не виконував, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за вказаним договором з боржника та поручителя.

При цьому судом апеляційної інстанції перевірено наявність підстав для застосування строку позовної давності та обґрунтовано зазначено, що останній платіж позичальником було здійснено 13 січня 2015 року, а позов поданий 12 серпня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Суди попередніх інстанцій правильно визначились із характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

При цьому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності розрахунку заборгованості, як доказу сплати останнього платежу за кредитним договором 13 січня 2015 року, а також відсутності у представника ПАТ «Укрсоцбанк» повноважень на подачу позовної заяви, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. ст. 335, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від

25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Л.М. Мазур