Справа №642/583/17ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харков цивільну справу за позовом ТОВ «Дата ОСОБА_1» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач в лютому 2017 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог зазначили що згідно до Договору факторингу вони набули право вимоги за кредитним договором № SME0026723 від 06.04.2012 року, за яким ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 90000 грн. а відповідач забов*язався повертати кредит та сплачувати відсотки, неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах що передбачені Договором та графіком погашення кредиту. В забезпечення забов*язань ОСОБА_2 06.04.12 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SME0026723/1. Свої забовязання кредитор виконав надавши кредит однак відповідачі свої забов*язання не виконують внаслідок чого за ними виникла заборгованість станом на 13.01.2017 року у сумі: за кредитом 11378.79 грн.; за відсотками у сумі 8187.41 грн.; та пеня за останній рік 32563.69 грн. які разом з судовим збором позивач прохає стягнути з відповідачів солідарно на їх користь.

В судове засідання представник позивача не зявився. Надали суду письмову заяву з прохання розглядати справу за їх відсутність на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Представник ОСОБА_3 до судового засідання зявились. Позов не визнав зазначивши що рішенням постійно діючого третейського суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 25.02.2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованість: за кредитом 13707.52 грн.; за відсотками 499.76 грн. та пеню 15544.20 грн. На підставі виданого Новозаводським р/с м. Чернігів виконавчого листа відкрито 05.11.2014 року виконавче провадження у Київському ВДВС ХМУЮ та проводиться стягнення. Прохав відмовити в задоволені позову оскільки вказані позовні вимоги вже було розглянуто та проводиться виконання рішення. Пояснив що станом на 01.06.17 року рішення третейського суду не виконано.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає що позов підлягає задоволенню частково за наступним:

наявними письмовими доказами встановлено що між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір № SME0026723 від 06.04.2012 року.

Також встановлено що 06.04.12 року було укладено договір поруки між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3

Право вимоги за спірним договором набуло ТОВ «Дата ОСОБА_1» згідно до договору факторингу № 2 від 08.12.2014 року.

Розрахунком заборгованості встановлено що

Факт існування боргових зобовязань у відповідачів за вказаним договором позики встановлено рішенням третейського суду від 25.02.2014 року згідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Банк Кіпру» заборгованість за кредитом 13707.52 грн.; за відсотками 499.76 грн. та пеню 15544.20 грн.

Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.2011 року у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд погоджується з запереченнями представника відповідача щодо неможливості повторно стягувати з відповідачів суму що складає тіло кредиту оскільки ці вимоги вже вирішені судовим рішенням і відбувається виконавче провадження.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору заборгованість за ОСОБА_2 складає, з урахуванням відсотків та пені - 52129.89 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виповнятися належним чином і в встановлений термін відповідно до умов договору.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав що забов*язання за спірними договорами станом на день розгляду справи не виконано.

Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сума відсотків та сума пені за один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшено за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вирішенні питання про розмір пені, який у даному випадку підлягає стягненню на підставі умов договору та ст. 559 ЦК України, суд вважає що з заявлена в позові сума 32563.69 грн. значно перевищує розмір збитків, які позивач поніс внаслідок неповернення боргу, і доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суми пені яка дорівнює заборгованості за тілом кредиту 11378.79 грн.

Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати.

Згідно до вимог ст.ст. 10-11, 60, 61, 79, 84, 85, 88, 89, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 526, 598, 599, 625 ЦК України -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2( ін. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ін. НОМЕР_2) солідарно на користь ТОВ «Дата ОСОБА_1» (), заборгованість за відсотками в розмірі 8187.41 грн., заборгованість за пенею в розмірі 11378.79 грн. та судові витрати в сумі 1600 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Є.Б. Ольховський