АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3376/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про позбавлення батьківських прав
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів : Колтунової А.І.,

Кругової С.С.,

за участю секретаря - Радченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування - Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що починаючи з 2011 року до 2015 року вона та відповідач перебували у фактичних відносинах, без реєстрації шлюбу, сумісно мешкали та в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження дитини відносини між ними припинилися, вони почали мешкати окремо, дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку допомоги не надає, долею сина не цікавиться, участі у вихованні не приймає, аліменти стягнуті за рішенням суду не сплачує тим самим ухиляється від обов'язку по утриманню та вихованню дитини, в зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування - Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не прийнято до уваги відкрите нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язкі, судом безпідставно відхилено висновок органу опіки і піклування.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 актовий запис № 435 від 23.04.2015, складений Дзержинським ВДРАЦС реєстраційної служби Харківського МУЮ ).

Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 04.04.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 9 ).

Відповідно до довідки, наданої АДП ГУДМС, УДМС України в (у) Х/О відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народжений у м. Харкові, з 11.10.2005 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1. ( а.с. 17 ).

З акту обстеження житлово - побутових умов № 7 від 25.01.2017 складеного представниками органу опіки та піклування, вбачається, що за місцем мешкання позивача створені нормальні умови для життя та розвитку малолітнього сина. ( а.с. 51 ).

З інформації наданої установами за місцем праці позивача, перебування дитини під лікарняним наглядом, дитячої установи розвитку дітей, вбачається, що позивач працевлаштована, однак на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, виховання, утримання та розвиток малолітнього сина здійснює позивач ОСОБА_2, відповідач вказані заклади не відвідував. ( а.с.а.с. 10, 11, 12, 29, 30, 31, 32. 33 ).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2,4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про , що позивачкою не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов'язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивач в судовому засіданні в апеляційній інстанції пояснила, що вона через короткий проміжок часу після народження дитини пішла від відповідача та почала проживати разом зі своєю матір'ю в іншому місті. Згодом повернулася до м. Харкова та винаймала житло, де проживала разом із малолітньою дитиною.

Доказів того, що позивачка повідомляла відповідача про нове місце проживання та відповідач мав об*єктивну можливість належним чином здійснювати батьківські обов*язки суду не надано.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина набрало законної сили 06.06.2016 року, виконавчий лист для примусового виконання у ВДВС був виданий 08.08.2016 року, однак доказів того, що зазначений виконавчий лист було звернуто до виконання у відповідності до вимог закону та відомостей щодо розміру заборгованості відповідача по сплаті аліменитів позивач суду не надавала.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку, наданого Департаментом праці та соціальної політики управління служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.10.2016 за № 614, орган опіки та піклування, на підставі вивчення відповідних документів, дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітнього сина ОСОБА_4, так як він не виконує свої батьківські обов'язки. ( а.с. 38 ).

Суд першої інстанції правильно, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 СК надав оцінку висновку органу опіки та піклування, оскільки він ґрунтується лише на підставі документів, наданих позивачкою, з висновку не зрозуміло, чи був присутній на засіданні відповідач, чи повідомлявся він про те, що буде вирішуватися питання про позбавлення його батьківський прав.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав судовою колегією не встановлено.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року - залишити без змін

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова