Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/1875/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/778/1410/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на її утримання та надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання дитини без згоди батька, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3, який протягом часу розгляду справи було уточнено (т. 1, а.с. 86).

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначала, що з 11.04.2007 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вересні 2012 року через погіршення взаємовідносин з відповідачем, спільне проживання однією сімєю було припинено. За взаємною згодою сторін дитина залишилася проживати разом із нею.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

У жовтні 2014 року вона разом із сином оселилися в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6, з яким вона зареєструвала шлюб 30.05.2015 року.

Влітку 2015 року між сторонами почали виникати суперечності з питань, які стосувались визначення та проведення реєстрації місця постійного проживання їхньої дитини. Зокрема, в період з червня по листопад 2015 року вона неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з пропозиціями надати дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 за місцем його фактичного проживання, однак, відповідач всіляко ухилявся від оформлення на надання відповідної нотаріально посвідченої заяви.

19.11.2015 року вона направила на адресу відповідача письмову заяву, в якій наполягала на тому, щоб останній у строк до 07.12.2015 року надав дозвіл на реєстрацію дитини за місцем реєстрації ОСОБА_4 у квартирі № 54 за адресою м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, будинок 15. На заяву вона отримала відповідь, датовану 28.11.2015 року, якою відповідач безпідставно відмовив у задоволенні її вимог.

Таким чином, ОСОБА_5 фактично проживає разом із позивачем та її чоловіком за місцем її реєстрації, проте, всупереч вимог ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні не зареєстрований за жодною адресою.

Крім того, зважаючи на те, що домовленості про порядок та способи участі в утриманні сина між сторонами досягнуто не було, а відповідач приймає участь у витратах на утримання дитини не систематично, ОСОБА_4 вважає, що з відповідача необхідно стягувати на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 436,50 грн. на місяць. За інформацією, яку вона має, відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець та перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд:

- визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- дозволити Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (його територіальним підрозділам) проведення реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1, за відсутності згоди батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше ніж 436,50 грн. на місяць, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В порядку ч. 2 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_5 у межах суми боргу за період з дня предявлення позову до моменту ухвалення рішення по справі.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні (т. 1, а.с. 68-70).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилався на ті обставини, що між сторонами існує спір відносно порядку його участі у вихованні дитини, який вони не можуть вирішити у позасудовому порядку, що йому з боку ОСОБА_4 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні, а отже він не може в повній мірі реалізувати свої батьківські права. Зважаючи на це, ОСОБА_3 наполягав на тому, що його порушені права та законні інтереси мають бути захищені (відновлені) судом у відповідності до вимог ст. 159 СК України обраними ним способами.

Посилаючись на вищевикладені обставини, ОСОБА_3 просив суд:

1. визначити йому час спілкування з сином - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за наступним графіком:

- в період навчального року з 01 вересня по 31 травня - щотижня з 13 год. 10 хв. середи до 08 год. 00 хв. четверга та з 16 год. 00 хв. суботи до 16 год. 00 хв. неділі з правом забрати дитину зі школи;

- під час літніх канікул з 01 червня по 31 серпня - 45 календарних днів в будь-якій послідовності за погодженням між батьками для оздоровлення і відпочинку з правом вільного пересування батька з сином територією України (без права відвідання АР Крим);

- під час зимових та весняних канікул - по 7 діб відповідно за погодженням між батьками з правом вільного пересування з сином територією України (без права відвідання АР Крим);

- під час свят, карантинів та інших не навчальних днів - половину від кількості таких днів за погодженням між батьками;

- під час таких свят, як Новий рік, Різдво, Старий новий рік та всіх вихідних днів, пов'язаних з ними - в парні роки дитина знаходитиметься з батьком, а в непарні - з матір'ю;

- на ОСОБА_7 України та відповідні вихідні дні - дитина знаходитиметься з батьком;

- на ОСОБА_8 України та відповідні вихідні дні - дитина знаходитиметься з матір'ю;

- 9 травня кожного року дитина знаходитиметься з батьком з метою відвідання місць поховання родичів.

2. Зобов'язати ОСОБА_4 забезпечити безперешкодний зв'язок ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, засобами телефонного та Інтернет зв'язку.

3. Зобов'язати ОСОБА_4 забезпечити безперешкодний доступ визначених ОСОБА_3 лікарів до сина у випадку хвороби дитини.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.05.2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 обєднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 80).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Дозволено Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (його територіальним підрозділам) проведення реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_2, за відсутності згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. на місяць, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок участі батька ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Протягом періоду навчання з 01 вересня до 31 травня кожного календарного року (за виключенням святкових днів та періодів осінніх, зимових і весняних канікул):

- по буднях, щосуботи та у випадку хвороби (до повного одужання) дитина залишається з матірю;

- щонеділі з 09.00 год. ранку до 19.00 год. вечора дитина перебуває з батьком.

Протягом періодів осінніх, зимових і весняних канікул:

- якщо інше не визначено за взаємною згодою (домовленістю) батьків з урахуванням думки та побажань дитини дитина почергово знаходиться разом із мамою та батьком, перебуваючи в кожного з них у сукупності не більше половини відповідного періоду канікул (враховуючи святкові дні, що припадають на такий період, які дитина проводить з одним з них), без залишення в батька на ніч більш ніж протягом 3 (трьох) діб поспіль.

Протягом періоду літніх канікул з 01 червня до 31 серпня кожного календарного року:

- якщо інше не визначено за взаємною згодою (домовленістю) батьків з урахуванням думки та побажань дитини дитина почергово знаходиться разом із мамою та батьком, перебуваючи в останнього у сукупності не більше 1/3 частини періоду літніх канікул (враховуючи святкові дні, що припадають на такий період, які дитина проводить з батьком), з можливістю спільного виїзду на відпочинок к морю або залишення в батька на ніч на період не більш ніж протягом 7 (семи) діб поспіль.

Протягом днів, на які припадають державні, сімейні, церковні та інші свята:

- якщо інше не визначено за взаємною згодою (домовленістю) батьків: день народження батька (10 червня) дитина проводить з батьком, день народження матері (26 грудня) дитина проводить з матірю; 09 травня під час відвідування місць вшанування памяті загиблих дитина знаходиться з батьком, 08 березня (Міжнародний жіночий день) дитина проводить з матірю; 7 січня (Різдво) під час відвідування родичів для розносу куті дитина знаходиться з батьком; 01 січня (Новий рік) дитина зустрічає та проводить з матірю; 28 червня (ОСОБА_7 України) дитина проводить з батьком; день народження дитини (31 жовтня) дитина проводить з матірю; 24 серпня (ОСОБА_8 України) дитина проводить з батьком; Великдень (Пасха) дитина проводить з матірю;

- місце проведення (святкування) дитиною інших державних, сімейних та церковних свят, визначається з урахуванням її думки та побажань.

В іншій частині у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині часткового задоволення зустрічного позову, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, вимоги його зустрічного позову задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як зазначалося вище, згідно апеляційної скарги ОСОБА_3 оскаржує рішення суду лише в частині часткового задоволення його зустрічного позову. Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення первісного позову судом апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не переглядається.

Ухвалюючи рішення в частині вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив із того, що запропонований у зустрічному позові порядок участі у вихованні дитини (графік зустрічей), не відповідає якнайкращім її інтересам, оскільки складений не з урахуванням обєктивних потреб дитини, а виключно з огляду на можливості та побажання батька. Порядок участі батька у вихованні дитини, визначений органом опіки та піклування у висновку від 30.08.2016 року, також не враховує режиму робочого та вихідного дня дитини, її фізичних та розумових можливостей, здібностей, навантажень під час навчання та відпочинку, взаємин дитини з кожним із батьків, а також її психічного та емоційного стану.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Україною 27.02.1991р., у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 151 СК України, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" надає батькам переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини і одночасно зобов'язує повністю бути відповідальним за виховання дітей, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України).

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ст. 19 ч. 6 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 13).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2013 року, яке набуло чинності 08.05.2013 року (т. 1, а.с. 14).

Після розірвання шлюбу син сторін проживає разом із матірю, ОСОБА_3 мав можливість регулярно зустрічатися з дитиною. Однак, з початку 2016 року зустрічі батька з сином відбуваються надалі рідше, оскільки, за твердженням матері дитини, син потребує набагато більше часу для навчання, розвитку, спортивних занять, тощо.

Вказані обставини визнаються сторонами.

Як вбачається з висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01-10/2016 від 30.08.2016р. про визначення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який було надано на виконання ухвали суду першої інстанції, вказане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 05.08.2016р. та 26.08.2016р. за участю батьків дитини.

На засіданні була заслухана думка матері та батька дитини з зазначеного питання.

За результатами розгляду питання комісія з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради, як орган опіки та піклування, дійшла висновку про доцільність визначення наступного порядку участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_5:

- під час хвороби дитина залишається з матірю до повного одужання за умови документального підтвердження захворювання;

- під час весняних та зимових канікул дитина знаходиться з батьком по 7 (сім) діб за умови інформування матері дитини та дотримання встановленого режиму дня та місцезнаходження дитини;

- під час додаткових вихідних в процесі навчання (з урахуванням карантину та шкільних свят) половину часу дитина знаходиться з батьком за умови дотримання карантинного режиму та половину часу з матірю;

- щотижня з 19.00 год. неділі до 19.00 год. понеділка, кожної середи після навчання дитини до 18.30 год.;

- 30 днів в літній період в першій половині літа з можливістю виїзду на море з дотриманням режиму дня дитини;

- місце проведення (святкування) дитиною дня народження дитини, державних та інших свят визначається з урахуванням її думки, крім святкування: 07 січня, 09 травня та 10 червня - дитина з батьком; 01 січня, 26 грудня - дитина з матірю (т. 1, а.с. 108-109).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 157, 159 СК України, проте, не дав належної оцінки доказам, наданим сторонами по справі.

Так, за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Визначаючи способи участі батька у вихованні дитини, суд не погодився з висновком органу опіки та піклування, при цьому послався на довідки класного керівника та вихователя групи подовженого дня Запорізької гімназії № 28, тренера Спортивного клубу «Клуб кіокушин карате «Борисфен», лист з рекомендаціями лікаря-педіатра, лист завідувача Навчальної лабораторії соціальної педагогіки Запорізького національного університету ОСОБА_9 з квитанціями про оплату послуг Навчальної лабораторії, висновки лікарів: уролога, невролога, психолога, висновок спеціаліста-психолога, кандидата психологічних наук, доцента, завідуючого кафедрою психології Запорізького національного університету ОСОБА_10, та дійшов висновку про доцільність обмеження зустрічей батька з сином.

При цьому суд зауважив, що допитані в процесі розгляду справи свідки: ОСОБА_11 (друг ОСОБА_5В.), ОСОБА_12 (курсовий офіцер ОСОБА_5В.), ОСОБА_13 (подруга ОСОБА_5В.), ОСОБА_14 (інструктор ОСОБА_5 з катання на роликах), пояснили, що ОСОБА_3 є доброю, порядною, вихованою людиною, дуже любить свого сина (ОСОБА_5О.) та піклується про нього, проявляючи безмежну батьківську турботу та опіку. Зі слів свідків, ОСОБА_5 також дуже любить батька, завжди корисно та цікаво проводить з ним час та нетерпляче чекає кожну наступну зустріч. ОСОБА_3 позитивно характеризується оточуючими, приділяє вихованню дитини та піклуванню про сина багато часу.

Також суд, ухвалюючи рішення, зазначив, що враховує рекомендації фахівця психолога-психоаналітика ОСОБА_15, наведені у висновку за результатами обстежень малолітнього ОСОБА_5, щодо великого значення батька в житті дитини та необхідності не перешкоджання взаєминам, що склалися між ними.

Отже, оцінюючи наявні у справі докази, суд не обґрунтував належним чином чому не погоджується з висновком органу опіки та піклування, враховуючи, що надані сторонами докази не спростовують, що запропонований у висновку органу опіки та піклування режим спілкування батька з сином, відповідає інтересам дитини.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначаючи певний спосіб і порядок участі у вихованні і особистому спілкуванні батька з сином, який проживає окремо від нього, суд помилково не погодитися з обґрунтованим висновком органу опіки та піклування, який у повній мірі враховує інтереси дитини, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, у висновку враховано ставлення батька до виконання своїх батьківських обовязків, характеризуючи його особу дані, тощо.

На думку колегії суддів встановлення рекомендованого висновком органу опіки та піклування режиму спілкування із дитиною не буде суперечити інтересам дитини, не перешкоджатиме її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу прав та обовязків батька щодо малолітнього сина, можливості безперешкодного спілкування батька і сина між собою, та отримання дитиною достатньої кількості виховних заходів від кожного із батьків, що відповідає її інтересам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 зводяться до необхідності визначення йому часу спілкування з сином саме за наведеним у зустрічному позові графіком, тобто, задоволення вимог за зустрічним позовом у повному обсязі, проте, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи дійшла висновку про те, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково з мотивів, наведених вище у цьому рішенні.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 зміні з встановленням рекомендованого висновком органу опіки та піклування режиму спілкування батька з малолітнім сином.

Як зазначалося вище, рішення суду щодо часткового задоволення вимог за первісним позовом не оскаржується, тому колегія суддів не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2017 року в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 змінити.

Визначити наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце та час їхнього спілкування:

- під час хвороби дитина залишається з матірю до повного одужання за умови документального підтвердження захворювання;

- під час весняних та зимових канікул дитина знаходиться з батьком по 7 (сім) діб за умови інформування матері дитини та дотримання встановленого режиму дня та місцезнаходження дитини;

- під час додаткових вихідних в процесі навчання (з урахуванням карантину та шкільних свят) половину часу дитина знаходиться з батьком за умови дотримання карантинного режиму та половину часу з матірю;

- щотижня з 19.00 год. неділі до 19.00 год. понеділка, кожної середи після навчання дитини до 18.30 год.;

- 30 днів в літній період в першій половині літа з можливістю виїзду на море з дотриманням режиму дня дитини;

- місце проведення (святкування) дитиною дня народження дитини, державних та інших свят визначається з урахуванням її думки, крім святкування: 07 січня, 09 травня та 10 червня - дитина з батьком; 01 січня, 26 грудня - дитина з матірю.

В іншій частині в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення у цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: