РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2017 р. . Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Тесленко Т. В.

з участю секретаря Климченко А. О.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання довіреності удаваним правочином та про визнання права власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином та про визнання права власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, що розташований по вулиці Кременчуцькій № 52 в с. Озера Кобеляцького району Полтавської області.

В позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що згідно виписки з погосподарської книги № 1190 від 21.10.2011 року, наданої Озерянською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області для оформлення договору купівлі-продажу, житловий будинок значився за ОСОБА_3. Для здійснення продажу ОСОБА_3 13.10.2011 року отримала в КП «Кобеляцьке бюро технічної інвентаризації» Витяг з реєстру прав на нерухоме майно. В листопаді 2011 року, позивач, дізнавшись про наміри відповідачки продати належний їй будинок, після його огляду та перемовин щодо його продажної вартості, досягнувши усної домовленості, вирішив придбати будинок та здійснити переоформлення права власності на своє імя. Однак на його пропозицію укласти нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, ОСОБА_3 не погодилася, вказавши, що в неї немає достатньо часу для цього, оскільки вона переїжджає на постійне місце проживання до своєї доньки в Київську область. Вона запропонувала оформити на його імя довіреність та розписку про отримання в нього грошей за оплату вартості нерухомого майна для того, щоб він в подальшому зміг переоформити право власності на своє імя.

14 листопада 2011 року ОСОБА_3 видала розписку про отримання грошових коштів в сумі 45 000 грн. за житловий будинок і земельну ділянку та оформила на його імя довіреність строком на три роки з правом продажу житлового будинку. При цьому ОСОБА_4 передала позивачу ключі від вхідних дверей будинку, технічний паспорт на будинок, Свідоцтво про право власності на будинок, Витяг з реєстру прав на нерухоме майно, Виписку з погосподарської книги № 1190 від 21.10.2011 року.

Після цього, він, як власник, по даний час користується та володіє житловим будинком по вулиці Кременчуцькій № 52 в селі Озера Кобеляцького району Полтавської області, з ОСОБА_3 не зустрічався. ЇЇ місцезнаходження та номери телефонів йому невідомі.

Позивач вважає, що між ним та ОСОБА_3 насправді по суті був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, так як відбулось виконання його умов, а саме передання позивачу нерухомого майна та сплата ним його вартості.

Оскільки довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно вимог ч. 3 ст. 238 Цивільного кодексу України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Довіреність від 14.11. 2011 року видана ОСОБА_3 на імя позивача не дає йому юридичної можливості здійснити переоформлення права власності на житловий будинок з господарчими спорудами на його імя, при видачі довіреності позивач не знав про вказані юридичні наслідки і громадянка ОСОБА_3 не пояснила їх сутність.

Позивач, вважає, що насправді між ним та ОСОБА_3 насправді був укладений договір купівлі-продажу, однак замість нотаріально-посвідченого договору, його вчинення відбулося шляхом видачі на його імя довіреності, посвідченої в Озерянській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області, тобто за удаваним правочином.

Виходячи з того, що між позивачем та ОСОБА_3 був укладений удаваний правочин (довіреність) та на даний час закінчився строк дії довіреності від 14.11.2011 року, а також в нього відсутній правовстановлюючий документ, що засвідчує право власності на житловий будинок № 52 по вулиці Кременчуцькій в селі Озера Кобеляцького району Полтавської області, позивач просить визнати, що довіреність від 14 листопада 2011 року, видана на його імя є удаваним правочином з метою приховати договір купівлі-продажу житлового будинку та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги позивача підтримав повністю, просив їх задовольнити, пояснивши суду, що припускає той факт, що позивач отримавши довіреність на право продажу будинку не знав, що в майбутньому не зможе оформити вказаний будинок на своє імя.

Позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі в судових засіданнях та за участю його представника-адвоката ОСОБА_1

Представник відповідача, Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області - сільський голова ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи в її відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3, про час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення в пресі, в судове засідання не зявилася.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, перевіривши та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Представник позивача адвокат ОСОБА_1 не навів суду належних та допустимих доказів укладання саме між позивачем ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договору купівлі - продажу житлового будинку й земельної ділянки.

Статтею 657 ЦК України встановлено обовязкову письмову форму і нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.(ст. 220 ЦК України).

За удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Удавані правочини вчиняються з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді мали на увазі (ч. 1 ст. 235 ЦК України). Отже завжди має місце укладення двох правочинів: 1) реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки; 2) правочину, вчиненого з метою приховання реального правочину.

Сторони, здійснюючи удаваний правочин, приховують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони насправді мали на увазі.

Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються.

Однак, між сторонами позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу взагалі не укладався. Договір може вважатися укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору.

Цивільно-правовий договір можна вважати укладеним за умов, коли сторони досягли усіх істотних умов договору та сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення».

Наданою довіреністю ( а.с.6), ОСОБА_3 уповноважувала позивача лише бути її представником при оформленні договору купівлі продажу житлового будинку й земельної ділянки.

Оскільки доручення, надане відповідачкою позивачу, на право продажу будинку та розписка, видана громадянкою ОСОБА_3 про отримання грошей без зазначення особи, від якої кошти в сумі 45 000 грн. були отримані, не можуть бути доказом удаваного правочину, оскільки представник позивача в судовому засіданні заявив, що він лише припускає той факт, що третя особа, яка мала намір придбати спірне домоволодіння, не існувала.

Отже в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Озерянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про визнання довіреності удаваним правочином та про визнання права власності на житловий будинок з господарсько побутовими будівлями - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя