Справа № 466/6068/16 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/2032/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

07.07.2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_7, в якому просить визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №56 в будтнку 56 по вул. І.Велич- ковського у м. Львові.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири № 56 у будинку 56 що на вул.ОСОБА_8 у м.Львові на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого ВАТ «Автонавантажувач» 13.03.1997 року та зареєстровано у Львівському МБТІ в реєстрову книгу за № 20629, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого ОСОБА_9, державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 08.07.2004 року та зареєстровано в реєстрі за №3-1228 та договору дарування 2/4 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10В 10.10.2005 року та зареєстровано в реєстрі за № 4-3826. В квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ОСОБА_5 на даний час зареєстрований за даною адресою, хоча фактично з жовтня 2004 року не проживає за вказаною адресою, не оплачує комунальні послуги, не здійснює роботи, щодо благоустрою квартири, а проживає разом зі своєю сімєю за адресою: м.Львів, вул.Шевченка, 392/51. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає в даній квартирі, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим обєктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися до суду.

25.08.2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, в якому просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою м.Львів, вул.Величковського, 56/56 шляхом надання дублікатів ключів.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається про те, що він є офіційно зареєстрований за вищевказаною адресою та приймає активну участь у користуванні даним житловим приміщенням, оскільки в даній квартирі проживає його мати ОСОБА_13 Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 відмовляється належним чином піклуватися про ОСОБА_13, неналежно себе поводить, вимагає від останньої щоб вона припинила проживати у даній квартирі та перешкоджає позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_5 перебувати у квартирі під час догляду та допомоги матері ОСОБА_7 Він, ОСОБА_5, має намір проживати в даній квартирі, оскільки протягом останніх двох років його стосунки з дружиною значно погіршилися, проте відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_3, чинить перешкоди у користуванні квартирою 56 по вул.Величковського,56 у м.Львові, забороняючи приходити до квартири, не дає ключів від вхідних дверей. У звязку з виникненням даного конфлікту між сторонами він змушений звернутися до суду, для відновлення свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 24 січня 2017 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_5 у користуванні житловими приміщеннями кваритирою №56 в будинку 56, що по вул. І.Величковського у м. Львові шляхом надання дублікатів ключів.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що покликання ОСОБА_5, що він активно приймає участь у користування спірною квартирою не відповідає дійсності, оскільки з 2002 року по даний час він в згаданій квартирі не проживає. В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири №56 у будинку 56 що на вул.ОСОБА_8 у м.Львові на підставі свідоцтва про право власності на квартиру(будинок), виданого ВАТ «Автонавантажувач» 13.03.1997 року та зареєстрованого у Львівському МБТІ в реєстрову книгу за № 20629 /а.с.5/, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого ОСОБА_9, державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори 08.07.2004 року та зареєстровано в реєстрі за №3-1228 /а.с.6/ та договору дарування 2/4 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10В 10.10.2005 року та зареєстровано в реєстрі за №4-3826 /а.с.8/.

ОСОБА_14 договору дарування 2/4 частини квартири, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10В 10.10.2005 року та зареєстровано в реєстрі за №4-3826 /а.с.8/ мама та брат подарували позивачу по справі частину квартири, після чого вона стала єдиним власником.

ОСОБА_14 довідки ЛКП "Рясне 403" від 04.07.2016 року № 5068 у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, квартира складається із трьох житлових кімнат площею 41,60 кв.м. Загальна площа квартири 71,60 кв.м. /а.с.11/.

ОСОБА_14 від 27.04.2016 року в складі комісії двох майстрів ЛКП "Рясне 403" та енергоменеджера вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований у квартирі 56, що на вул. Величковського, 56 у м. Львові, однак не проживає за вищевказаною з 2002 року /а.с.12/.

Окрім цього, згідно листа Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області за №5732/43/04/09-16 від 08 червня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, однак за згаданою адресою не проживає понад 10 років.

За пояснень свідка даних в суді першої інстанції ОСОБА_15 вбачається, що він підписав акт від 27.04.2016 року про непроживання ОСОБА_5 за спірною адресою на прохання ОСОБА_3, але один раз ОСОБА_5 бачив на сходовій клітці у будинку, який йому повідомив, що не може потрапити до квартири, оскільки ключів немає.

За пояснень ОСОБА_16 даних в суді першої інстанції в якості свідка, пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 проживає з нею у батьківській квартирі, у них періодично виникають конфлікти, коли ОСОБА_5 дома не ночує, тоді він ходив до мами. Після проведеного ремонту, який закінчений 3 роки тому, позивач замінила ключі у дверях і з того часу ОСОБА_5 не може без згоди сестри потрапити до квартири.

Також встановлено, що 10 квітня 2016 року ОСОБА_5 звертався до ОСОБА_3 з претензією про усунення перешкод у користуванні квартирою, однак жодних дії з її сторони не вчинялися /а.с.51/.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд виходив з тих обставин, що ОСОБА_3 не доведено факту не проживання ОСОБА_5 в спірній квартирі більше року та прийшов до висновку, що ОСОБА_5 будучи зареєстрованим у спірній квартирі має право нею користуватися, а відсутність ключів перешкоджає цьому.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

З 10 жовтня 2005 року ОСОБА_3 є одноособовим власником квартири №56 у будинку 56 що на вул. ОСОБА_8 у м.Львові.

ОСОБА_14 ч.1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання свої майном.

Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною 1 ст.321 ЦК України закріплено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ОСОБА_14 ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім"ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_14 Правової позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16, за змістом норм ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім"ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_14 ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_17 ЛКП "Рясне 403"від 27.04.2016 року, а також лист Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області за №5732/43/04/09-16 від 08 червня 2016 року, колегія суддів приймає їх до уваги як доказ в підтвердження того, що ОСОБА_5 не проживає в квартирі 56, що на вул. Величковського, 56 у м. Львові більше десяти років.

З врахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_3 законними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі більше десяти років, в зв"язку з чим є таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №56 в будинку 56 по вул. Величковського І. у м. Львові. Окрім цього, ОСОБА_5 не є членом сім"ї ОСОБА_3, так як є одруженим і має свою сім"ю, дружину ОСОБА_16 з якою проживає разом.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення не підлягає до задоволення, оскільки на пряму є похідним та залежить від первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Претензію ОСОБА_5 адресовану ОСОБА_3 10 квітня 2016 року про усунення перешкод у користуванні квартирою, не дає підстав вважати що впродовж усього строку його непроживання в квартирі АДРЕСА_1 І. у м. Львові більше десяти років було з підстав чинення перешкод ОСОБА_3.

Окрім цього, ОСОБА_5 не подано суду першої інстанції і суду апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо чинення перешкод ОСОБА_3 у користуванні спірною квартирою протягом десяти років, а тому колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

ОСОБА_14 п. 2, ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалюючи рішення від 24 січня 2017 року прийшов до помилкових висновків з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5.

Задовольняючи таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_3, згідно ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1763 грн. 84 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №56 в будинку 56 по вул. Величковського І. у м. Львові.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1763 грн. 84 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2