Ухвала

іменем україни

11 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2006 року № KRK0RX10430418, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним кредитним договором в частині повернення отриманих в кредит грошових коштів.

Уточнивши позовні вимоги у липні 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило: стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виконання зобов'язань станом на 19 листопада 2015 року у розмірі 23 855 грн 20 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована складова, 1 192 грн 76 коп. - процентна складова.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пеню за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором від 20 грудня 2006 року № KRK0RX10430418, станом на 19 листопада 2015 року, в розмірі 23 855 грн 20 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання боржником своїх зобов'язань за договором в частині своєчасного повернення кредиту, однак вважав, що позивачем не спростовано твердження відповідача щодо неознайомлення її з Умовами надання споживчого кредиту, тому відсутні правові підстави для застосування позовної давності тривалістю п'ять років та стягнення штрафних санкцій. При цьому суд погодився із нарахуванням пені у розмірі 73 144 грн 92 коп., тобто за період, який перевищує спеціальну позовну давність, та дійшов висновку щодо зменшенні пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України до 49 289 грн 72 коп., відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з тих підстав, що така пеня вже була стягнута іншим судовим рішенням.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 20 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту № KRK0RX10430418, відповідно до умов якого банком відповідачу надано грошові кошти у розмірі 9 878 грн терміном 18 місяців з 20 грудня 2006 року до 19 червня 2008 року включно зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 217 грн 32 коп. та одноразової винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 898 грн, а відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду та комісію у порядку та строки, визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам.

Договір укладено шляхом підписання ОСОБА_3 заяви позичальника щодо надання вищеперерахованих банківських послуг, в якій остання зазначила, що заява позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») та Тарифами становлять укладений між нею та банком кредитно-заставний договір.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту, які їй були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 26 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 108 421 грн 53 коп., яка складається із: 9 878 грн - заборгованість за кредитом; 39 702 грн 93 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 911 грн 76 коп. - заборгованість за комісією за користування кредитом; 49 289 грн 72 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 5 139 грн 12 коп. - штраф (процентна складова), яка була стягнута з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетроська від 07 травня 2013 року, яке набрало чинності 17 травня 2013 року.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п. п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення платежу.

Отже, оскільки, судове рішення про задоволення вимог кредитора боржник не виконала, апеляційний суд дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на нарахування пені після закінчення строку дії договору до повного виконання боржником взятих на себе зобов'язань за період з 26 лютого 2013 року до 19 листопада 2015 року в розмірі 23 855 грн 20 коп.

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

Г.І.Мостова