ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/372/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Крамарчук А.О., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за скаргою ОСОБА_2 щодо дій (постанови) старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречуха Олега Ярославовича, суб"єкт оскарження - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві; стягувач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2016 року скаржник звернулась до суду із даною скаргою, посилаючись на те, що рішенням суду з неї було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, на користь банку в рахунок погашення заборгованості. Рішення набрало законної сили, після чого банк звернувся до державної виконавчої служби із виконавчим листом. Разом з тим, в силу закону встановлено мораторій на реалізацію майна, що перебуває в іпотеці, в разі якщо таке майно відповідає певним критеріям. Державною виконавчою службою було встановлено, що майно відповідача, що перебуває в іпотеці не може бути реалізовано в силу закону, у зв'язку із чим виконавчий лист повернуто без виконання. В подальшому банк повторно звернувся до державної виконавчої служби з аналогічних підстав, проте виконавчий лист було повернуто стягувачу. В свою чергу банк втретє, при наявності двох постанов про повернення виконавчого документи і відсутності змін у законодавстві, звернувся до державної виконавчої служби з алогічних підстав. Разом з тим, державний виконавець не врахував наявність двох постанов про повернення виконавчого документа з аналогічних підстав і чинність закону, яким встановлено мораторій не реалізацію майна та відкрив виконавче провадження. Вказану постанову скаржник вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, а дії державного виконавця неправомірними, а також просив зупинити стягнення по вказаному виконавчому провадженню.

При цьому, заявником не наведено даних щодо фактичного виконання вказаного судового рішення (як повністю, так і частково) по справі за наслідками розгляду вказаного позову.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2017 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух Олега Ярославовича та скасування постанови, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» - задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух Олега Ярославовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 388/9, номер за ЄДРВП 52465930 від 04.10.2016 за виконавчим листом № 2- 982/12 від 06.02.2012.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух Олега Ярославовича про відкриття виконавчого провадження № 388/9, номер за ЄДРВП 52465930 від 04.10.2016 за виконавчим листом № 2-982/12 від 06.02.2012.

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представником ПАТ «Родовід Банк» подано апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції постановлено ухвалу, яка абсолютно не узгоджується з вимогами заявника, суд всупереч нормам процесуального права вийшов за межі вимог, викладених у скарзі. При постановленні оскаржуваної ухвали, суд посилався на те, що державним виконавцем не було перевірено те, що виконавчий лист було повернуто Стягувачу двічі з підстав дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Разом з цим, сама по собі чинність вказаного вище Закону не є підставою для винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві. Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що держаний виконавець не отримав відповіді на запити щодо відсутності на праві власності у заявника іншого нерухомого житлового майна, чи дане нерухоме майно використовується, як місце постійного проживання заявника, не отримана відповідь від Відділу адресно-довідкової роботи щодо можливого іншого місця реєстрації заявника. Таким чином, суд першої інстанції посилаючись на те, що державними виконавцями вже було повернуто виконавчий лист стягувачу з підстав застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не перевірив, чи дійсно державними виконавцями правомірно було винесено постанову про повернення виконавчого листа, чим порушив принцип законності та обґрунтованості рішення суду.

Згідно з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року було скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2017 року по цій справі, зокрема враховуючи, що при надходженні виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а повернення виконавчого листа з підстав дії мораторію не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження і не позбавляє стягувача права повторно звернутися у строк встановлений державним виконавцем.

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, в тому числі, зміст вказаної ухвали Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року по цій справі, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи зокрема і обставини, зазначені у вказаному судовому рішенні Апеляційного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що постановами державних виконавців державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 24.09.2014 та 07.09.2016 було повернуто виконавчий лист № 2-982/12 від 06.02.2012 виданий на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2012 про звернення стягнення на нерухоме майно скаржника, у зв'язку із тим, що майно відповідача, що перебуває в іпотеці, не може бути реалізовано в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті» /а.с. 6, 10/.

03.10.2016 представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 46).

04.10.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречух О.Я. відкрито виконавче провадження № ВП 52465930 за заявою ПАТ «Родовід Банк» на підставі виконавчого листа № 2-982/12 від 06.02.2013 про звернення стягнення на нерухоме майно скаржника, що є предметом іпотеки на користь банка в рахунок погашення заборгованості /а.с. 42-59/.

Подаючи скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016, скаржник посилався на те, що державний виконавець не врахував наявність двох постанов про повернення вказаного виконавчого документа з тих підстав, що майно відповідача перебуває в іпотеці, а тому не може бути реалізовано в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті», яким встановлено мораторій не реалізацію майна.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення правовідносин державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Положення ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначають підстави для відмови у відкриття виконавчого провадження серед яких: пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Таким чином, беручи до уваги вказані норми законодавства, при надходженні виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було передбачених Законом України «Про виконавче провадження» підстав для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. А повернення виконавчого листа з підстав дії мораторію не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження і не позбавляє стягувача права повторно звернутися у строк встановлений державним виконавцем.

Крім того, скаржником не було обгрунтовано дотримання строків звернення з вказаною скаргою, які встановлені ст.385 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягував і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Судом врахована і відсутність даних щодо фактичного виконання вказаного судового рішення (як повністю, так і частково) по вказаній цивільній справі.

Так, згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

З огляду на викладені обставини, що інші вимоги скарги є похідними, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав для задоволення вказаних вимог скарги.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК, Законом України "Про виконавче провадження",

Ухвалив:

Відмовити в задоволенні вимог скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: