Ухвала іменем україни 07 червня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Євтушенко О.І., Мазур Л.М., Ізмайлової Т.Л., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, інтереси якого представляє опікун ОСОБА_5, треті особи: орган опіки та піклування Вінницької районної державної адміністрації, Вінницька районна державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року та ухвалуапеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті його дружини ОСОБА_6

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 умисно вбив свою дружину та її матір ОСОБА_6 Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року до ОСОБА_4, у зв'язку із вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Опікуном ОСОБА_4 є його син ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно. У встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач через свого опікуна також подав заяву.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 умисно позбавив її матір життя, ОСОБА_3 просила позов задовольнити.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 16 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою ухвалою апеляційного суду Вінницької області від

14 квітня 2016 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення, справу передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні підстави для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, оскільки злочин був вчинений ним у стані неосудності, він не усвідомлював протиправність своїх дій та не міг керувати ними.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1998 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2014 року причиною смерті ОСОБА_6 стало умисне вбивство її ОСОБА_4 У зв'язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до останнього застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно з актом стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи від 17 квітня 2014 року ОСОБА_4 вчинив злочин, перебуваючи в стані хронічного душевного захворювання у вигляді деменції, обумовленої органічним ураженням головного мозку судинного ґенезу, з маренням, при якому не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від

03 грудня 2014 року ОСОБА_4 визнано недієздатним. Встановлено над ОСОБА_4 опіку та призначено його опікуном ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею

0,6808 га, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради.

У встановлений законом строк донька померлої ОСОБА_6 -

ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач через свого опікуна також подав аналогічну заяву.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 на підставі

ч. 1 ст. 1224 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 умисно вбив ОСОБА_6

Підставою для усунення особи від права на спадкування за ч. 1

ст. 1224 ЦК України є наявність в її діях вини у формі умислу.

Відповідно до ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

При цьому умислом, згідно положень ст. 24 КК України, є усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії або бездіяльності), передбачення його суспільно небезпечних наслідків, бажання, або свідоме припускання їх настання.

Згідно ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від

04 вересня 2014 року ОСОБА_4 вчинив вбивство в стані неосудності, у зв'язку із чим до нього на підставі ст. 513 КПК України застосовано примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 КК України неосудність - це стан, коли, особа не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, а саме вбивство ОСОБА_6, у стані неосудності, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відсутність в його діях вини у формі умислу, що в свою чергу виключає можливість застосування ч. 1 ст. 1224 ЦК України.

Суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначилися із характером спірних правовідносин, надали їм правову оцінку, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від

03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від

14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Л.М.Мазур

О.В. Попович