АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Жовтневий ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області про витребування майна із чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15 лютого 2016 року ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_3 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДН № 032299 відносно позивача, де зазначено, що 13.02.2016 року позивач знаходився на радіо ринку по вул. Панікахи, 2 у м. Дніпропетровську, де здійснював торгівлю мобільними телефонами. 13 лютого 2016 року вказаним працівником був складений протокол огляду та вилучення 51 мобільних телефонів, 2 навігатора, 6 планшетів. Суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження у адміністративній справі було закрите за відсутності в діях позивача складу будь-якого правопорушення. Проте, при ухваленні рішення не було вирішено питання щодо вилученого працівниками поліції належного позивачу майна. Позивач двічі звертався до Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області з заявами про повернення вилученого майна, але відповідач відмовився його повертати.

З урахуванням зазначеного, позивач просив суд витребувати із незаконного володіння відповідача належне йому майно Nokia C6-00, Nokia X7, Nokia X3-02, Nokia 5130, Nokia 5530, Nokia303, Nokia E72, NokiaC5-03, Nokia 6700 Sil, Nokia 206, Nokia X2-02, Nokia 6300, Nokia 6300, Nokia 6300, Nokia 6230, Nokia 6500, Nokia 6303, Nokia 6131, Nokia 603, Nokia 1202, Nokia 2330, Samsung S8600, Samsung S5690, Samsung G900, Samsung S5380, Samsung C3300, Samsung Galaxy S3, Samsung S5830, SamsungS5360, Samsung S5222, Samsung S5610, Samsung S6305, Samsung E2121, Samsung E 1080, Samsung B130, Sony Ericsson E15i, Sony Ericsson W810, Sony Ericsson W810, Sony Ericsson W302, Sony Xperia C6603, Sony Xperia C2305, Fly Duol Sim, HTC D516, HTC D616, HTC Desire V, iPhone 5 32Gb, iPhone 5 64Gb, Lenovo S650, Lenovo P780, Lenovo TAB2, LG P500, LG S367, Im Pad1, Im Pad1, NEO, Q-Pad, Prestigio Multi PAD, навігатор 2 шт. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн. та 2500 грн. витрати на сплату послуг адвоката.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно протоколу огляду від 13.02.2016 року, складеного ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_3, за адресою вул. Панікахи, 2 знаходиться торгова точка з мобільними телефонами без хазяїна. Вищевказані телефони вилучені в Жовтневий ВП у присутності двох понятих.

15 лютого 2016 року ІП Жовтневого ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ст. лейтенантом міліції ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 в звязку зі скоєнням ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2016 року у справі № 201/2056/16-п, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У цій же постанові суду зазначено, що в судовому засіданні не встановлено беззаперечно факту того, що ОСОБА_2 13.02.2016 року здійснював господарську діяльність, як не встановлено і того факту, що мобільні телефони, вилучені працівниками поліції, належать ОСОБА_2

Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу.

Положеннями ч. 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

При цьому, відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Правовим обґрунтуванням заявлених позовних вимог є необхідність застосування ст. 1212 ЦК України. Так, згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦКУкраїни особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивач не довів, що спірне майно належить йому на праві власності.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги дійсно не підлягають задоволенню, однак з інших правових підстав, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у позові.

Так, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи(потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, частини другої статті 11 ЦК України визначено, що цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання такого зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить законодавству, з метою його зберігання до розгляду справи, а після розгляду справи, в залежності від результатів її розгляду, у встановленому порядку вирішення питання щодо конфіскації, або повернення володільцю, або знищенню, а при оплатному вилученні речей реалізації.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання неправомірним правочинну чи дій відповідних осіб при вчиненні правочину не надано, колегія апеляційної iнстанцiй дійшли висновку про безпідставність посилань позивача на те, що майно, на яке претендує позивач, вважається отриманим відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_4