УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області, районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, ОСОБА_5, Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області, районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, ОСОБА_5, Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області, у якому просив суд:

- визнати правочин у формі нотаріально завіреної довіреності від 17 березня 2014 року, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу вказаного вище транспортного засобу;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на спірний автомобіль;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області зняти арешт з даного автомобіля (з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем в ході виконання виконавчого документа у вигляді виконавчого напису нотаріуса за № НАК 021400 від 16 грудня 2014 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 1 067 752 грн 22 коп., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а. с. 39);

- зобов'язати Територіальний сервісний центр № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області поставити на облік та видати свідоцтво про державну реєстрацію спірного автомобіля із зазначенням власника - ОСОБА_4

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 послався на те, що 17 березня 2014 року він придбав у ОСОБА_5 автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1, за 35 тис. грн, що на той момент було еквівалентно 3 500 доларів США. З метою уникнення сплати відповідних платежів, які обов'язкові при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу, сторони оформили правовідносини між собою шляхом оформлення оспорюваної генеральної довіреності. Позивач вважає вказану генеральну довіреність удаваним правочином (ст. 235 ЦК України), який сторонами вчинено з метою укладення правочину у формі договору купівлі-продажу транспортного засобу. Як наслідок, позивач поставив перед судом питання про визнання за ним права власності на автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1, в порядку набуття його за договором купівлі-продажу (ст. ст. 655, 656 ЦК України).

ОСОБА_4, вважаючи себе власником спірного автомобіля, посилається на протиправність дій державного виконавця щодо накладення арешту на транспортний засіб в рамках здійснення виконавчих дій по відношенню до попереднього власника автомобіля ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що на момент накладення відповідної заборони останній транспортний засіб на праві власності не належав. Позов у цій частині заявлено на підставі норм ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги до Територіального сервісного центра № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області щодо поставлення на облік та видачі свідоцтва про державну реєстрацію спірного автомобіля із зазначенням власника - ОСОБА_4, останнім обґрунтовуються тим, що його права як власника автомобіля відповідачем не визнаються і без рішення суду з даного питання не можуть бути захищені та реалізовані.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано правочин у формі нотаріально завіреної довіреності від 17 березня 2014 року, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на вказаний спірний автомобіль.

Знято арешт, накладений постановою районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області від 13 листопада 2015 року на автомобіль марки «Opel-Vectra 2.0», державний номерний знак НОМЕР_1.

Зобов'язано Територіальний сервісний центр № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області поставити на облік та видати свідоцтво про державну реєстрацію спірного транспортного засобу із зазначенням власника - ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року рішення міськрайонного суду в частині зобов'язання Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області вчинити певні дії скасовано та закрито провадження у справі в цій частині з підстав, передбачених нормами п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. При цьому, апеляційний суд послався на норми ст. ст. 2, 3 КАС України та роз'яснив позивачеві про його право на звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства, з посиланням на те, що спір у цій частині є публічно-правовим і не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства. Апеляційним судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання правочину удаваним, визнання права власності на транспортний засіб і зняття арешту з автомобіля скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні наведених позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оспорювані ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року і залишити в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2016 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено як обставини спору, так і підстави позову про наявність між сторонами у справі правовідносин на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, про удаваний характер правочину у формі оспорюваної довіреності, безпідставність накладення арешту на майно позивача, тощо.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не погодилася з посиланням на те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом (односторонній правочин) без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу (двостороннього правочину) не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Такі правові висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16 грудня 2015 року, справа № 6-688цс15, яка за правилами ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами.

Оскільки нотаріальна довіреність не є документом на підтвердження права власності позивача на спірний автомобіль, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків про недоведеність позивачем факту порушення його прав при накладенні арешту на автомобіль уповноваженими особами виконавчої служби.

Недоведеність факту порушеного права позивача з боку виконавчої служби при накладені арешту на спірний транспортний засіб, стало підставою для відмови апеляційним судом в позові в цій частині.

Постановляючи оспорювану ухвалу від 06 вересня 2016 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про зобов'язання Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС України в Сумській області вчинити певні дії, як зазначено вище, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Доводи касаційної скарги щодо помилковості висновків апеляційного суду, висловлених у вказаній ухвалі суду від 06 вересня 2016 року, зводяться до того, що більша частина позовних вимог розглядається в порядку цивільного судочинства і тому інші позовні вимоги слід також розглядати за правилами цивільного судочинства.

Такі посилання заявника є безпідставними, оскільки абзацом 3 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

В даному випадку апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про неможливість об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Доводи касаційної скарги та наявні у матеріалах справи документи не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалені у справі судові рішення судом апеляційної інстанції є законними та обґрунтованим і касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 332, 335, 337, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Т.Л. Ізмайлова

О.І.Євтушенко

В.О. Кузнєцов