Сарненський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 572/1132/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі

головуючого судді Рижого О.А.

при секретарі Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до Степанської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права приватної власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 02.05.2004 р., що належали їй на праві власності, підтвердженого, як зазначено в позові, Державним актом на право приватної власності на землю Серія РВ 21-0547 від 25.12.2001 р. Пояснюючи своє звернення до суду з даним позовом в позовній заяві тим, що він є сином ОСОБА_2 і має намір оформити право власності на спадкове майно, а саме на вказані земельні ділянки, проте після звернення до Сарненської районної деравної нотаріальної контори Рівненської області із заявою про прийняття спадщини та в подальшому про її оформлення на своє ім»я, йому було відмовлено в зв'язку з відсутністю даних з Державного земельного кадастру.

Позивач ОСОБА_1 в судові засідання на неодноразові виклики не з»явився. Через канцелярію суду від нього до суду надійшла заява, де він позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Представник Степанської селищної ради в судові засідання не з'явився, проте до суду через канцелярію суду надійшла заява, в якій він проти позову не заперечує, просить справу розглядати у його відсутність.

Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін, які не з'явилися та приходить до висновку, що по справі є можливість ухвалити судове рішення на підставі наявних доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Роз'яснення стосовно того, який спір вважається таким, що виникає з приводу нерухомого майна надав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові № 5 від 17.02.2014 року. Положеннями абзацу 4, п. 2 Постанови визначено, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Дана справа стосується земельної ділянки, яка знаходиться на території Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області.

Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали

спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття спадщини частинами не можливе.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

В судовому засіданні було встановлено, що 02.05.2004 р. померла ОСОБА_2. Заповіту, яким на випадок своєї смерті, зробила розпорядження свого майна в тому числі і на вищезазначені земельні ділянки остання не склала.

В Державному акті на право приватної власності на землю Серія РВ 21-0547 від 25.12.2001 р. власником зазначених в ньому земельних ділянок являється ОСОБА_3, тоді як позивач спадкує після смерті ОСОБА_2. (а.с.14), що свідчить про розбіжність зазначення імені спадкодавці, так як розбіжність її прізвища знаходить пояснення з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб (а.с.11), з якого вбачається що ОСОБА_4 піля одруження з ОСОБА_5 набула прізвище Середа. Проте, розбіжність імені спадкодавиці не спростовано нічим, а тому у суду виникають сумніви щодо належності вказаних земельних ділянок саме померлій, оскільки в свідоцтві про народження позивача померла також вказана як ОСОБА_4 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2, відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказані земельні ділянки, загальною площею 3,18 га.

На підставі ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 має право на спадкування за законом на спадкове майно, так як в свідоцтві про його народження від 06.02.2016 р. Серія І-ГЮ №250876 (а.с. 10) в графі по батькові відсутній відповідний запис. На повторний виклик суду позивача в судове засідання, для дачі додаткових пояснень з даного приводу, ОСОБА_1 не з'явився. А тому у суду немає доказів того, що позивач являється сином померлої ОСОБА_6, що вказує на відсутність факту родинних відносин між позивачем та померлою.

Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою для прийняття спадщини та оформлення права власності на земельні ділянки. Так як, відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 20.07.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих мотивів, що згідно повідомлення Управлння Держгеокадастру у Сарненському районі Рівненської області від 13.07.2016 р. за №29-1714-0.2-1044/2-16 витяги з Державного земельного кадастру надати неможливо (а.с. 16).

Дослідивши письмові докази, не зважаючи на заяву представника відповідача, де він проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечив, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає до задоволення.

Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема, шляхом визнання права.

Єдиним способом оформити власність на успадковане майно є звернення за захистом свого права до суду. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року №24-753/01-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно з п. 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року № 24-753/01-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В даному випадку, у суду відсутні докази, що підтверджують право спадкодавця на вказані земельні ділянки державним актом на право власності на землю, так як в ньому чітко вказано, що зазначені в ньому земельні ділянки належать ОСОБА_3 (а.с.14).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Постановою від 5.08.2015 р. державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки відсутні дані з Державного земельного кадастру.

Суд вважає, що державний нотаріус ОСОБА_7 не порушила права позивача, оскільки вчинила свої дії в межах чинного законодавства.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду докази, що він є сином померлої 02.05.2004 р. ОСОБА_2,а отже у суду є сумніви, що він являється її спадкоємцем. Відомостей про інших спадкоємців не має, проте враховуючи, що відсутні докази належності майна, яке бажає успадкувати позивач померлій, відсутній факт родинних відносин мід спадкодавцем та спадкоємцем, а саме ОСОБА_1, тому немає підстав для задоволення позову та застосування ст. 81 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про не обґрунтованість вимог позивача ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на земельні ділянки, розташовані на території Степанської селищної ради, з цільовим призначенням "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 02 травня 2004 року в зв'язку з тим, що суду не надано доказів, що майно, яке має намір успадкувати позивач, а саме вищевказані земельні ділянки належали його матері ОСОБА_2, в зв'язку з розбіжністю написання імені померлої в свідоцтві про смерть та в Державному акті на право приватної власності на землю від 25.12.2001 р. та відсутність доказів у суду факту родинних відносин між спадкоємцем, який являється позивачем у даній справі та спадкодавцем.

При таких обставинах, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268-1270, 1299 ЦК України, ст. 81 ст. 125 Земельного кодексу України, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України від 16.05.2013 року№24-753/01-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", керуючись ст.ст. 3-4, 213-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Степанської селищної ради про визнання права приватної власності на земельні ділянки, загальною площею 3,18 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Степанської селищної ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 21-0547, виданого 25.12.2001 р. Степанської селищною радою народних депутатів на підставі рішення №184 від 09.11.2001 р. в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, яка померла 02.05.2004 р. відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сарненського районного суду О.А. Рижий