РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4112/17

пр. № 2/759/3092/17

06 червня 2017 року Київ Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері ОСОБА_3 Обґрунтовує позов перебуванням з 10.06.1995 року з відповідачкою ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, наявності спільних дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3. Також позов обґрунтовує рішенням суддів 16.05.2011 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. 22.10.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовною заявою повідомляє про наступні обставини ОСОБА_2 24.03.2012 року уклав шлюб з ОСОБА_9. Від цього шлюбу є спільна дитина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Від попереднього шлюбу ОСОБА_9 має сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5. На даний час сім'я маємо статус багатодітної сім'ї, що підтверджує посвідченням НОМЕР_2. Сім'я проживає за адресою: АДРЕСА_1. Діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 не потребують дозволу відповідачки на виїзд за кордон. Звернувшись у лютому 2017р. до ОСОБА_3 в усній та письмовій формі з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон у супроводі батька з метою оздоровлення ОСОБА_6 на період 20.06.2017 року по 20.07.2016 року до Угорщини, Словаччини, Хорватії, та теж отримав відмову у наданні вказаного дозволу.

В судовому засіданні позивач підтримує свої вимоги та просить суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала свої заперечення на позов та просить справу слухати у її відсутність.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України підстави звільнення від доказування є обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З 10.06.1995 року позивач перебував з відповідачкою ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі. (а.с.8).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 482, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 1604, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 2385, що виданні відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_1 районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 13-15).

22.10.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 з позивачем ОСОБА_2.(а.с.6-12).

24.03.2012 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_9 про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 72 та видане відповідне свідоцтво (а.с.18).

Від шлюбу з ОСОБА_9 мають спільну дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.09.2014 року, актовий запис № 3025. Від попереднього шлюбу ОСОБА_9 має сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5.

На даний час сім'я має статус багатодітної сім'ї, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 (а.с.19) та разом проживаєм за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу позивача з відповідачкою ОСОБА_3 сторони проживають окремо, узгодити питання виїзду за кордон їх неповнолітньої дитини, яка проживає з батьком вони не можуть.

Судом встановлено, що позивач у січні 2017 року придбав та частково оплатив проживанням в отелі м.Міміце Хорватія, а також забронював через сайт Booking.com апартаменти та місця в отелі Хорватія та Угорщина за маршрутом поїздок (а.с.20, 48-50).

28.02.2017р. позивач звернувся до відповідача шляхом направлення телеграми з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон у супроводі батька з метою оздоровлення ОСОБА_6 на період 20.06.2017 року по 20.07.2017 року до Угорщини, Словаччини, Хорватії (а.с.21), але нотаріальної згоди матері не отримав.

Отже, позивач має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення періодично виїжджати з дитиною за кордон, проте, мати дитини, яка заперечуючи проти виїзду сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 за кордон у супроводі батька, не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України дитини у супроводі батька ОСОБА_2, чим фактично створює перешкоди дитині у виїзді за кордон.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну» оформлення проїздного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону гр. України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З огляду на зазначене, суд має визначитись із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди матері, зазначити конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди матері; та з урахуванням визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди матері, не позбавленої батьківських прав.

А тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково в межах періоду, в якому здійснене бронювання, з урахуванням часу на можливість виникнення форс-мажорних обставин.

Заперечення відповідача щодо здійснення позивачем їй перешкод у вихованні дитини, судом відхиляються, як такі, що не підтвердженні належними доказами. Окрім того, позивач не позбавлений права для звернення до суду із аналогічним позовом.

Заперечення відповідача ґрунтуються на відсутності у тексті отриманої телеграми періоду на який позивач просить дати дозвіл на виїзд дитини; на бронювання отелю на шістьох дорослих; на відмову позивача у її проханні у наданні дозволу на відпочинок із сином у березні 2017 року в Арабській Республіці Єгипет.

Судом не приймаються вищезазначенні заперечення як такі, які можуть вплинути на рішення суду, оскільки засвідчений текс телеграми мав період на який позивач просив відповідача надати дозвіл на виїзд, а відповідач мала змогу, за наявності її доброї волі, з'ясувати таку обставину. Бронювання отелю із зазначенням лише дорослих осіб позивач пояснив необхідністю більш комфортного проживання дітей (не на приставних ліжках), що приймається до уваги судом. Відмова позивача щодо відпочинку ОСОБА_6 з відповідачем у березні 2017 року у АР Єгипет була позивачем аргументована судом.

Таким чином, надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2017 року до країн прямування: Угорщина, Хорватія у супроводі батька ОСОБА_2 без згоди та супроводу матері - ОСОБА_3 повністю відповідає правам та інтересам дитини, і, при цьому, не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, оскільки такий виїзд має короткостроковий характер.

Суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом надання дозволу на разовий тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2017 року до країн прямування: Угорщина, Хорватія у супроводі батька ОСОБА_2 без згоди та супроводу матері - ОСОБА_3

Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 205, 209, 212-215, 218, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері, задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2017 року до країн прямування : Угорщина, Хорватія у супроводі батька ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) без згоди та супроводу матері - ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер не відомий).

Стягнути з ОСОБА_3, зареєстрована: АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер не відомий) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640,00 грн.

У задоволенні вимоги на інший термін перебування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційному суді м.Києва через районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :