У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення іпотечного договору та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_6, третя особа - реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) про припинення іпотечного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України», банк) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання ОСОБА_7 умов кредитного договору, цього ж дня, між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Оскільки,в зв'язку зі смертю позичальника припинилися зобов'язання за кредитним договором, а іпотекодавець не давала згоди відповідати за нового боржника, позивач просила визнати договір іпотеки припиненим.

У травні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 30 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір споживчого кредиту. Того ж дня, між ПАТ «Державний ощадний банк України»та ОСОБА_6, як майновим поручителем, укладено договір іпотеки, згідно з яким остання в забезпечення належного виконання боржником своїх зобов'язань надала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2. Також позивач зазначив, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконуються зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13 травня 2015 року складає 20 175,74 доларів США. Позивач за зустрічним позовом просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1898-н від 30 серпня 2007 року в розмірі 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві власності ОСОБА_6шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Державний ощадний банк України» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_6задоволено частково. Визнано припиненим іпотечний договір. В іншій частині позову відмовлено. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року виключено з мотивувальної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 рокупосилання на ст. ст. 553, 559 ЦК України. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати оскаржувані рішення в частині задоволення позову ОСОБА_6 та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ПАТ «Державний ощадний банк України»та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов банку задовольнити та відмовити в задоволенні первісного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов ОСОБА_6 про припинення іпотечного договору й відмовляючи банку в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, виходив з наявності правових підстав для визнання іпотечного договору припиненим, оскільки зобов'язання за ним припинилися в зв'язку зі смертю позичальника ОСОБА_7й відсутністю відповідної згоди позивача про переведення на неї боргу за кредитним договором.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та виключаючи з його мотивувальної частини посилання на ст. ст. 553, 559 ЦК України, суд апеляційної інстанції правомірно виходив з того, що в даному випадку правовідносини сторін виникли з іпотечного договору, а не з договору поруки.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_7 було укладено договір споживчого кредиту,за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 106 тис. доларів США зі сплатою 14% річних, строком до 30 серпня 2015 року.

У забезпечення виконання умов цього договору між банком та ОСОБА_6 цього ж дня було укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_3, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у зв'язку з чим зобов'язання за кредитним договором не виконуються, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої згідно наданого позивачем розрахунку станом на 13 травня 2015 року склав 20 175,74 доларів США та 1 632,72 грн, з яких: 19 930,79 доларів США - заборгованість за кредитом, 244,95 доларів США - пеня за прострочення основного боргу, 1 632,72 грн - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено в ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 608 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Аналогічні вимоги містять договори кредиту та іпотеки, укладені між сторонами.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника.

Пунктом 3.1.6 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку смерті іпотекодавця та/або боржника.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій в порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, не перевірили належним чином усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не врахували підстав зазначених в договорі іпотеки про випадки, коли можливо достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та дійшли помилкових висновків щодо припинення іпотеки в зв'язку зі смертю позичальника.Зокрема, поза увагою судів залишилось те, що відповідно до спадкової справи № 284/2014 (а.с. 61-86) позивач за первісним позовом ОСОБА_6 22 вересня 2014 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщину після померлого ОСОБА_7 (а.с. 62), 14 жовтня 2014 року від ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 1281 ЦК України (а.с. 204 зворот -205).

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова