26.05.2017 227/771/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

при секретарі: Верній М.Г.,

з участю прокурорів Паскала М.Ю., Левковського К.І.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Святогорівська селищна рада Добропільського району про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Костянтинівської місцевої прокуратури, в інтересах держави, звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Донецькій області №22-сг від 30 квітня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину ОСОБА_1», визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №1413-сг від 30 червня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22 липня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Дерземагенства у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на сім років площею 11, 6962 га для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району за межами населеного пункту. За результатами розгляду даного клопотання, Головним управлінням Держземагенства у Донецькій області видано наказ №22-сг від 30 квітня 2014 року, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства. 22 липня 2016 року між ОСОБА_1 та головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області укладено договір оренди земельної ділянки за №1413-сг, площею 11,6962 га, яка розташована на землях сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Святогорівської селищної ради. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваних наказів та укладення договору оренди від 22 липня 2016 року, був засновником фермерського господарства «Агрос», а тому не мав права на повторне отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів.

Прокурори позовні вимоги підтримавли в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також доповнили, що ОСОБА_1 є засновником та керівником декількох фермерських господарств, а чинне законодавство України надає право громадянину лише при створенні першого фермерського господарства отримати земельну ділянку поза процедурою проведення земельних торгів.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні, з мотивів викладених в запереченях на позовну заяву. Крім того пояснив, що спірна земельна ділянка знаходиться в такому місці, що доступ до неї можливий лише через земельні ділянки, які вже перебувають у користуванні відповідача. До того ж, на момент отримання земельної ділянки в оренду вона перебувала в занедбаному стані.

Представник відповідача у судовому засідання заперечив щодо задоволення позову та пояснив, що чинним законодавством України не забороняється мати громадянину більше одного фермерського господарства та отримувати при їх створенні земельні ділянки в оренду.

Представник третьої особи, голова Святогорівської селищної ради заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 02 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 7 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства. Обґрунтував розмір земельної ділянки тим, що дані землі планується використовувати для створення фермерського господарства, яке буде спеціалізовуватись на вирощуванні зернових та багаторічних культур, займатиметься їх переробкою та реалізацією з метою отримання доходу. На земельній ділянці планується ведення сівозміни. Для обробітку земельних ділянок є необхідна техніка та досвід роботи в сільському господарстві. Крім того в заяві вказано, що до складу членів фермерського господарства планується включити 2 осіб, які не реалізували право на безоплатне одержання земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства. (а.с.23-24)

Наказом Головного управління Держземагенства у Донецькій області від 30 квітня 2014 року №22-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину ОСОБА_1», з метою створення фермерського господарства надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на сім років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, площею 11,6962 га пасовищ для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. (а.с.26)

08 грудня 2015 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про внесення змін до наказу Головного управління від 30 квітня 2014 року №22-сг» поновлено громадянину ОСОБА_1 дію дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів, наданого Головним управлінням від 30 квітня 2014 року. (а.с. 28)

Наказом Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 30 червня 2016 року №1413-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області (за межами населеного пункту) та надано громадянину ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку площею 11,6962 га строком на сім років. Встановлено річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки. (а.с.74)

22 липня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та ОСОБА_1 був укладений договір оренди №1413-сг, відповідно до умов якого, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 11, 6962 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває в запасі, на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області для ведення фермерського господарства, на строк 7 років. (а.с.85-90)

Факт прийому передачі вищезазначеної земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 22 липня 2016 року. (а.с.92)

Вказаний договір оренди землі від 22 липня 2016 року зареєстрований 27 липня 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. (а.с.68-70)

Відповідно до вимог ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно із статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до приписів абзацу 1 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV).

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Таким чином, нормами Закону України «Про фермерське господарство», визначено обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Крім того, Закон України Про Фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті.

Отже, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону України Про фермерське господарство» умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен був дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

На обґрунтування позовних вимог прокурор зазначав, що ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваних наказів та укладення договору оренди від 22 липня 2016 року, був засновником фермерського господарства «Агрос», а тому не мав права на повторне отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів. Крім того звертають увагу суду на те, що у клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 ствердив про відсутність зареєстрованого за ним фермерського господарства. Тобто посилаються на те, що при вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Держземагенство не перевірила факт реєстрації за відповідачем іншого фермерського господарства.

Як підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1, що дійсно на час звернення з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, станом на 02 квітня 2014 року він був засновником одного фермерського господарства «Агрос», а березні 2017 року було утворене нове фермерське господарство «Країна», що згідно вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно записів в трудовій книжці відповідач ОСОБА_1 24 лютого 1995 року прийнятий на роботу в Фермерське господарство «Агрос» як керівник. (а.с.42)

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні клопотання про надання дозволу на розроблення преоекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду повідомив про відсутність зареєстрованого за ним фермерського господарства. (а.с.23)

Крім того, як вбачається з державного акту на право постійного користування землею виданого ОСОБА_1, на підставі рішення Добропільської районної ради народних депутатів Добропільського району Донецької області від 21 лютого 1995 року йому надано у постійне користування земельна ділянка площею 36,4 га. Земельна ділянка розташована на території Святогорівської селищної ради. Землю надано для веденя селянського (фермерського) господарства. (а.с.134)

Згідно державного акту на право постійного користування землею виданого ОСОБА_1 від 24 жовтня 1996 року, на підставі рішення Добропільської районної ради народних депутатів Добропільського району Донецької області від 02 жовтня 1996 року йому надано у постійне користування земельна ділянка площею 50 га. Земельна ділянка розташована на території Нововодянської сільської ради. Землю надано для веденя селянського (фермерського) господарства. (а.с.133)

Згідно державного акту на право постійного користування землею виданого ОСОБА_1 від 19 грудгя 2001 року, на підставі рішення Добропільської районної ради народних депутатів Добропільського району Донецької області від 05 грудня 2001 року йому надано у постійне користування земельна ділянка площею 50 га. Земельна ділянка розташована на території Нововодянської сільської ради. Землю надано для веденя селянського (фермерського) господарства. (а.с.135)

Як пояснив відповідач, він дійсно всі ці земельні ділянки отримав у користування для ведення фермерського господарства без проведення торгів, проте стверджує, що від земельної ділянки площею 36,4 га він відмовився ще у 1996 році для того, щоб отримати земельну ділянку площею 50 га. Крім того, пояснив, що спірну земельну ділянку він вже посіяв навесні 2017 року. Для обробітку якої він використовував техніку ФГ «Агрос».

Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово отримував земельні ділянки для ведення фермерського господарства та що він є засновником кількох фермерських господарств.

За змістом частини 1 статті 8 Закону України "Про фермерське господарство" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Зокрема, статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися, у тому числі, із земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі.

Отже, аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Крім того, виходячи з аналізу вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 та видаючи накази про надання дозволу на розробку проекту і передачу ділянок в оренду, Головне управління Держземагенства не дотрималось вимог Закону України «Про фермерське господарство» та не дало оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, не перевірило доводів заявника щодо відсутність зареєстрованого за ним фермерського господарства. Так, ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваних наказів та договору оренди був засновником фермерського господарств «Агрос», яке вже набуло статусу юридичної особи та мало у своїй власності земельну ділянку та має техніку для обробітку землі, а нове фермерські господарства «Країна», яке використовує для обробітку земельної ділянки сільськогосподарську техніку ФГ «Агрос», тобто немає власної сільськогосподарської техніки, на думку суду, створене з метою отримання земельних ділянок на позаконкурсній основі, в необґрунтованих розмірах, а тому надання ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства ще земельних ділянок сільськогосподарського призначення, суперечить зазначеним правовим нормам.

Вказані вище висновки, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Надуманим суд вважає посиланя відповідача, що він не мав на меті вводити Держземагенство в оману щодо відсутності за ним зареєстрованого фермерського господарства, а заяву він підписав не читаючи та заготовленого зразка, оскільки кожна особа особисто несе ризик щодо підписаного нею документа.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача та його представника на Перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» від 18 лютого 2016 року №1012-VІІІ, відповідно до яких фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність або користування земельних ділянок державної та комунальної власності, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом, оскільки, як вже зазначалося вище, у даних правовідносинах слід керуватись Законом України «Про фермерське господарство», яке є спеціальним нормативним правовим актом у відношені до Земельного кодексу.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про фермерську господарство», скористався правом на отримання земельних ділянок у пільговому порядку, з метою уникнення участі у земельних торгах.

Оскільки при постановленні оспорюваних наказів Головним управлінням Держземагентства у Донецькій області допущено порушення порядку, визначеного Законом України «Про фермерське господарство», який визначає порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, законними та обґрунтованими є вимоги прокурора про визнання цих наказів недійсними та їх скасування.

Оскільки вищевказані накази, які підлягають скасуванню, були правовою підставою укладення між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держкомземом у Донецькій області договорів оренди землі, ці договори згідно вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що договір оренди земельної ділянки, укладений між Головним управлінням Дердгеокадастром у Донецькій області та ОСОБА_1 визнається недійсним, то підлягає й повернення земельної ділянки державі.

Керуючись вимогами ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачем слід стягнути з відповідача в повному обсязі, сплата яких підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст 22,31,92, 123, 124, 134, ЗУ № 973-IV«Про фермерське господарство» ,суд-

В И Р І Ш И В :

Позов першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Святогорівська селищна рада Добропільського району про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Донецькій області №22-сг від 30 квітня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину ОСОБА_1».

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №1413-сг від 30 червня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення».

Визнанти недійсним договір оренди земельної ділянки від 22 липня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастром у Донецькій області та ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки площею 11,6962 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень з індексним номером НОМЕР_2 від 01 серпня 2016 року.

Зобов'язати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути на користь Держави земельну ділянку площею: 11,6962 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населеного пункту.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь прокуратури Донецької області судовий збір у розмірі 6 450 грн. сплачений при зверненні до суду (реквізити: р/р №6251, Держказначейська служба України, МФО - 820172, код ЄДРПОПУ-25707002, отримувач - прокуратура Донецької області).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.С. Мацишин

26.05.2017