Справа №592/4203/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1437/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого- Кононенко О. Ю.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а:

13 квітня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно з рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року з ОСОБА_4 на її користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року.

Згідно з її заявою на підставі вказаного рішення виконавчий лист був прийнятий до виконання, але відповідач жодного разу не сплатив за цим виконавчим документом суми присуджених на дитину аліментів та зазначив, що сплачує їх та ще й додатково допомагає сину.

Так, згідно з довідкою Зарічного відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 03 квітня 2017 року, з вересня 2016 року по квітень 2017 року аліменти на її користь відповідачем не сплачувались.

Таким чином, станом на 01 квітня 2017 року час утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка складає 17500 грн.

Оскільки заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, тому вона має право на стягнення з нього неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до її розрахунку, загальна сума пені за прострочення сплати аліментів станом на 01 квітня 2017 року становить 21150 грн., яку вона просила стягнути з відповідача на свою користь.

28 липня 2017 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача 23151 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Заяву обґрунтувала тим, що згідно з довідкою Зарічного відділу виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27 липня 2017 року, заборгованість по аліментам у ОСОБА_4 на 01 липня 2017 року складає 23151 грн. При цьому зазначила, що відповідно до ст. 196 СК України, вона має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення до дня їх повного погашення або до дня ухвалення рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 4970 грн. 30 коп., 137 грн. 40 коп. відшкодування витрат, а всього 5107 грн. 70 коп.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову у іншій частині за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування розрахунку пені за прострочення сплати аліментів та незаконність рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь 23151 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що згідно з довідкою державного виконавця, сума заборгованості по сплаті аліментів становить 23151 грн., тому саме цю суму необхідно стягнути з відповідача на її користь.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 погоджувався з наданим нею розрахунком пені по сплаті аліментів, але суд в рішенні послався на інший розрахунок та стягнув лише 4700 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, які проти скарги заперечували, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Згідно з ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 23 вересня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2016 року в частині вимог про стягнення аліментів змінено.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року, у розмірі 2500 грн. (а.с. 35-36).

Згідно з довідкою Зарічного відділу виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 27 липня 2017 року, заборгованість по аліментам у ОСОБА_4 на 01 липня 2017 року складає 23151 грн. (а.с. 33).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну розміру стягнення аліментів, зменшено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 до 1500 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили (а.с. 37-38).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача і позивач як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки відповідно до вимог ст. 196 СК України.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року.

Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення пені.

При цьому, в мотивувальній частині рішення суд правильно визначив період, за який відповідач зобовязаний сплатити пеню та розмір пені 4801,81 грн., навівши з цього приводу, як того вимагають положення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, відповідні розрахунки, які відповідають доказам, що є у справі та визначив розмір компенсації судового збору 132,74 грн.

Вказаних доказів відповідач не спростував, власних розрахунків розміру пені на спростування розрахунків, зроблених судом, не надав.

Розрахунок пені у розмірі 23151 грн., наданий позивачем, не відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року, який є обовязковим для судів, тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв його до уваги.

Стягнення пені за новою редакцією ч. 1 ст. 196 СК України, яка набрала законної сили з 08 липня 2017 року, в розмірі 23151 грн., на чому наполягає позивач в апеляційній скарзі, суперечить положенням частин 1, 3 ст. 5 ЦК України, відповідно до яких, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Правовідносини сторін охоплюються періодом з дня набрання рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 листопада 2016 року законної сили і до 01 липня 2017 року. Тому до них не підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 196 СК України в редакції від 17 травня 2017 року, як набрала чинності з 08 липня 2017 року.

Проте, в резолютивній частині рішення суд вказав розмір пені за прострочення сплати аліментів, яку необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача, 4970 грн. 30 коп. та відшкодування судових витрат 137 грн. 40 коп. Таким чином, резолютивна частина рішення не відповідає мотивувальній.

Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зазначені вище порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору в частині визначення суми неустойки (пені) і до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, а тому колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України та визначити до стягнення пеню у розмірі 4801 грн. 81 коп., компенсацію судового збору в сумі 132 грн. 74 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Змінити рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 липня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 4801 грн. 81 коп. та 132 грн. 74 коп. компенсації судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і з цього дня може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -