Справа №560/655/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

відповідача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця за допомогою відеоконференцзв'язку з Рівненським міським судом Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_3 національного університету внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 42248,28 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національній поліції України з 30.08.2010 року по 31.08.2016 року.

Наказом ОСОБА_3 національного університету внутрішніх справ (надалі ХНУВС) від 10 серпня 2010 року №403 о/с, відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом з 30.08.2010 року та присвоєно звання "Рядовий міліції".

01 вересня 2010 року між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Рівненській області укладено тристоронній договір №26014-10 км/рв про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Наказом ХНУВС від 28 лютого 2014 року №33 о/м відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Рівненській області для подальшого проходження служби.

Наказом ГУНП в Рівненській області від 31 серпня 2016 року №219 о/с відповідача було звільнено за власним бажанням. Тому, представник позивача просить стягнути з відповідача, витрати пов'язані з його утриманням у ВНЗ.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві вказує на можливіть розгляду справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

В судовому відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, зсилаючись на заперечення проти позову, у якому просили відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно договору від 01 вересня 2009 року, ОСОБА_1 повністю виконав взяті на себе зобов'язання. Після закінчення навчання в ХНУВС, ОСОБА_1 з 28.02.2014 року проходив службу в УМВС Рівненської області. Зі вступом в дію Закону України «Про Національну поліцію», Сарненський РВ УМВС УМВС України в Рівненській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, де він проходив службу, ліквідовано. 06.11.2015 року його було звільнено у запас Збройних Сил України за п.64 "з", у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а не за власним бажанням, чи службову невідповідність, або ж за порушення дисципліни. З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 перейшов на службу до Національної поліції, яку проходив на посаді оперуповноваженого Сарненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області. Проте, наказом від 09.03.2016 року ОСОБА_1 був звільнений зі служби на підставі п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну Поліцію" через службову невідповідність та висновку атестаційної комісії західного регіону. Таке звільнення ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку та був поновлений на роботі. Однак, Наказом ГУНП в Рівненській області від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну Поліцію" за власним бажанням. Тому, оскільки відбулась ліквідація органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки не перейшли до поліції. Тому його звільнення 31.08.2016 року з поліції не є підставою для стягнення з нього коштів.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ХНУВС від 10 серпня 2010 року №403 о/с, відповідача прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом з 30.08.2010 року та присвоєно звання "Рядовий міліції" (а.с.3).

01 вересня 2010 року між відповідачем, ХНУВС та УМВС України в Рівненській області, укладено тристоронній договір №26014-10 км/рв про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. У п.2.3.6 вказаного договору визначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, замовник зобов'язується, відшкодувати фактині витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (а.с.7,8).

Відповідно до п.3.1, 3.2 договору, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення нею дисципліни. Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Відповідно до наказу ХНУВС від 28 лютого 2014 року №33, відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Рівненській області для подальшого проходження служби. Сума витрат пов'язаних із його утриманням, складає 42248,28 грн. (а.с.4).

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.66) та пояснень відповідача і його представника судом встановлено, що наказом ГУМВС України в Рівненській області за № 366 о/к від 06 листопада 2015 року, ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №2 о/с від 07 листопада 2015 року, ОСОБА_1 був прийнятий на службу в Національну поліцію.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 09.03.2016 року за № 33 о/с ОСОБА_1, було звільнено зі служби в поліції з 29 лютого 2016 року за власним бажанням, відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі поданого ним рапорту від 15 лютого 2016 року.

Такий наказ про звільнення, ОСОБА_1 був оскаржений та визнаний судом протиправним та скасований, а ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді оперуповноваженого Сарненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області з 10.03.2016 руку, що підтверджується копією постанови Житомирського Апеляційного Адміністративного Суду України від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди (а.с.67-73) та записом у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.66).

Наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 31.08.2016 року за № 219 о/с ОСОБА_1, було звільнено зі служби в Національній поліції за власним бажанням, відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», що підтверджується копією послужного списку ОСОБА_1 №М-211882. Вислуга років на день звільнення в календарному періоді становить 6 років, у пільговому періоді 6 років 02 місяці та 2 дні (а.с.5-6).

Згідно із п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, чинного на час вступу ОСОБА_1 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 2.1. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджених наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерств внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку Україні Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 (далі Порядок) відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме: витрат на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Листом управління кадрового забезпечення ГУНП в Рівненській області, проректора ХНУВС було повідомлено, що випускник 2014 року, лейтенант поліції ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній Поліції України, відповідно до п.7 ст.77 ЗУ "Про Національну Поліцію" від 02.07.2014 р. №580-VIII за власним бажанням (а.с.10).

Пунктом 1 статті 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня №313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України" визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом із тим, положеннями ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність у зв'язку із набранням законної сили Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ, однак був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Пунктом 2.2 Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» від 14 травня 2007 року № 150 зобов'язано керівників структурних підрозділів центрального апарату МВС України, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, керівників вищих навчальних закладів МВС України на підставі Типового договору укласти відповідні договори про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України з кожною особою, яка навчається в цьому закладі за державним замовленням.

А у п.п.2.3.5, 2.3.6 Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14 травня 2007 року № 150, йдеться про те, що особа, яка навчається у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку, зокрема, є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (пункт 3 Типового договору).

Про аналогічне йдеться й у п.п.2.3.5, 2.3.6, договору від 01 вересня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Рівненській області та ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Як визначено у п.п.1, 3 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року за № 313, з відповідними змінами і доповненнями, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі витрат), у разі: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (підпункт 3 пункту 1 Порядку).

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

З 7 листопада 2015 р. набрав чинності Закон України від 02.07.2015 р. № 580-VIII «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 877, Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто цими актами не передбачено, що Національна поліція України входить до системи органів внутрішніх справ.

Пунктами 8, 9, 10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Виходячи з вимог ч.1 ст.13, ч.ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією;2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Територіальні органи поліції утворює, ліквідовує та реорганізовує Кабінет Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України на підставі пропозицій керівника поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне управління Національної поліції в Рівненській області, і, відповідно, ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Отже, з урахуванням наведених норм права та встановлених фактичних обставин справи, а саме, факту того, що звільнення відповідача зі служби в органах внутрішніх справ відбулось ще 06 листопада 2015 року у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, про що йдеться у підпункті з) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року за № 114, а не за власним бажанням, через службову невідповідність чи за порушення дисципліни, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов'язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, яким є ОСОБА_3 національний університет внутрішніх справ.

Виходячи з обставин справи, слід зазначити, що звільнення відповідача з органів внутрішніх справ було пов'язане з переходом в іншу установу, тобто на службу в поліцію, а орган поліції не був стороною тристороннього договору від 01 вересня 2010 року про підготовку фахівця, який був укладений між позивачем, відповідачем та управлінням МВС України у Рівненській області, тому звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням не є порушенням з його боку умов вказаного договору.

До того ж, управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, як юридична особа публічного права, що виступало замовником у договорі від 01 вересня 2010 року, ліквідовано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ». В той же час, Головне управління Національної поліції в Рівненській області, яке, як юридична особа, створилось 07 листопада 2015 року, зі служби в якому за власним бажанням звільнився відповідач, не є правонаступником управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, тому не має ніякого відношення до договору про навчання відповідача.

Відповідно до положень ст. 104 ЦК України при ліквідації юридичної особи правонаступництво не передбачене.

Посилання позивача у позові на ч.4 ст.74 Закону України "Про Національну поліцію", є помилковим, оскільки оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а тому вказані положення Закону стосуються курсантів, які проходили навчання у вказаному навчальному закладі станом на момент набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» і на даний час продовжують навчання, а також стосуються тих поліцейських, які звільняються зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вказаного навчального накладу, в якому навчались та отримали підготовку як фахівці для Національної поліції.

При цьому суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Корецький та інші проти України», в п. 47 якого Європейський суд дійшов висновку, що закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований достатньо чітко для того, щоб вона могла передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити дія. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права - одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно, закон має досить чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства (котре, безумовно, не може передбачити всі можливі випадки) значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від кількості й статусу осіб, котрих воно стосується.

Враховуючи наведене, виходячи з розуміння Європейським судом з прав людини «якості закону», суд приходить до висновку, що положення ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» не є доступними та не сформульовані достатньо чітко, що в сукупності з відсутністю механізму їх реалізації позбавляє можливості застосовувати їх при стягненні з поліцейських, які звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладів МВС України (до набуття ними статусу вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських) витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення відповідача ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ відбулось ще 06 листопада 2015 року у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, згідно підпункту «з» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року за № 114, а не за власним бажанням, через службову невідповідність чи за порушення дисципліни. Орган поліції не був стороною тристороннього Договору від 01 вересня 2010 року про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України, який був укладений між позивачем, відповідачем та Головним Управлінням МВС України в Рівненській області, тому звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням не є порушенням з його боку умов вказаного Договору, відтак підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з його утриманням в ОСОБА_3 національному університеті внутрішніх справ в сумі 42 248грн. 28 коп. - відсутні, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 509, 526 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_4