Справа №461/1635/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є

при секретарі Сидорак М.А.

з участю:

представниці позивача ОСОБА_1

представниці відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків, розстрочення сплати боргу, стягнення моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків, розстрочення сплати боргу, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що при підписанні кредитного договору банком було порушено його законні права як споживача. Зокрема, позивач зазначає, що банк не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, в тому числі непропорційно велика сума компенсації за користування кредитними коштами. Зазначає, що субєкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Вказує, що банк здійснював нечесну підприємницьку практику, відтак всі правочини є недійсними. Просить суд визнати кредитний, іпотечні договори, договори поруки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, додаткові угоди, договір про внесення змін до іпотечного договору, догові недійсними. Також просив суд застосувати правові наслідки недійсності правочину шляхом зарахування всіх сплачених платежів до сум повернення грошових коштів, стягнути з відповідача збитки, зарахувати ці збитки в суму погашення боргу, розстрочити сплату боргу позивача в користь відповідача та стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Представниця позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала аналогічні пояснення викладенні у позові. Просила позов задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Подала письмові заперечення проти позову з доданими до нього документами. У задоволенні позову просила відмовити повністю у звязку з безпідставністю.

Треті особи в судове засідання не з"явилися. Були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання рекомендованого поштового відправлення. Направили на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про визнання договору недійсним позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 30.07.2008 року між ОСОБА_3 (Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» укладено Кредитний договір № KF51181 (далі кредитний договір, Договір).

Згідно з п. 1.1. кредитного договору, банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в сумі 75000 (сімдесять п'ять тисяч) доларів США, строком на 15 років.

П.1.2 передбачено, що позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених кредитним договором. Позичальник зобовязується починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в розмірах, визначених у колонці 3 додатку №1 до кредитного договору та в терміни не пізніше останнього робочого дня місяця. Останній платіж сплачується не пізніше 28.07.2023 року.

П.1.3. процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 12,5 % річних. У випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, та/або недоотримання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та в порядку, визначених цим договором, процент за користування кредитом збільшується на 10% річних від базової ставки. Після повного погашення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, виконання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах і порядку, визначених в п. 5.2.1 даного Договору процентна ставка встановлюється в розмірі базової ставки.

В цей же день для забезпечення виконання зобовязань, укладено договір поруки №NK95021 від 30.07.2008 р. між ВАТ «Електрон Банк» (кредитором), ОСОБА_3 (боржником) та ОСОБА_7 (поручителем).

31.07.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок за № 244/38, що знаходиться за адресою Львівська область, Кам'янка Бузький район, смт. Запитів, вул. Київська.

Крім цього, для забезпечення виконання зобовязань, укладено договір поруки №NK51181/S-1 від 09.08.2012 р. між ПАТ «Фольксбанк» (кредитором), ОСОБА_3 (боржником) та ОСОБА_4 (поручителем).

Передумовою для укладення кредитного договору стало заповнення та підписання позивачем заяви-анкети позичальника, у якій просив надати споживчий кредит та повідомив загальну інформацію про себе. Додатком № 3 до заяви-анкети є повідомлення про надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Тобто, перед укладенням кредитного договору позивач був ознайомлений та згідний з розрахунком орієнтованої сукупної вартості кредиту, проектом кредитного договору, договору про забезпечення виконання зобовязань, інформацією про платежі, про що свідчить його особистий підпис.

Крім цього, згідно пункту 10.5 Кредитного договору підписанням даного договору позивач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору банк повідомив позичальника у письмовій формі про умови кредитування у банку, про що свідчить його особистий підпис.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Приписами ст. 1054 ЦК України, встановлено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, законодавчо встановлено, що істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна одній. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено.

За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 Закону України "Про захист прав споживачів". Зазначені статті встановлюють відповідальність у вигляді можливості розірвання договору з боку споживача, і не містять підстав для визнання договорів споживчого кредиту недійсними.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Як видно з матеріалів справи, укладений Кредитний договір був добровільно підписаний, а відтак, позивач погодився з усіма вказаними істотними умовами, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору та додатків до нього.

Окрім цього, ОСОБА_1 України "Про захист прав споживачів" містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з того, що позивач не надав доказів, що не був належним чином повідомлений про всі умови кредитного та іпотечного договорів. Як вбачається з кредитного договору та додатків до нього, позивачу було надано інформацію щодо всіх умов договору, пов'язаних з його виконанням, витрат та щодо сукупної вартості договору.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача щодо несправедливості умов кредитного договору, непропорційно великої суми компенсації, наявності істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як видно із оскаржуваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать його підписи на договорах та додатках.

Наданий позивачем висновок №06 експертного економічного дослідження на запит ОСОБА_3 від 14.03.2017 р. суд вважає неналежним доказом. Такий висновок не відповідає зазначеним в Законі України «Про судову експертизу» вимогам. Зокрема, є невідповідність щодо процесуального призначення судового експерта, присутності учасників процесу під час її проведення, попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Позивач звернувся до суду 03.03.2017 року. Висновок №06 складений 14.03.2017 р., тобто в період, коли спір з даного питання перебував на розгляді суду. Клопотань від позивача чи інших сторін по справі про призначення судової експертизи в межах даної справи до суду не надходило. Економічне дослідження проводилось без відома суду, без відома усіх сторін по справі.

Суд не вбачає підстав для визнання іпотечного і кредитного договору недійсними. З тих самих обґрунтувань немає підстав визнавати недійсними усі наступні внесені зміни і укладені договори на забезпечення виконання зобовязань позивача за кредитним договором. Тому, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними: договору про внесення змін до іпотечного договору від 31.07.2008 р., договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 31.07.2008 року, договору про внесення змін до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.08.2008 року, іпотечного договору від 25.02.2009 року, договору поруки N РО 95021 від 30.07.2008 року, укладений між позивачем, Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_5, договір поруки №СР51181/8-1 від 09.08.2012 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «ФОЛБКСБАНК» та ОСОБА_4, додаткову угоду № 2 від 05.11.2014 р. до Договору поруки 1ЧКР51181/8-1. Дані договори добровільно підписані, а відтак, позивач та треті особи погодились з усіма вказаними істотними умовами, про що свідчить їхні підписи в даних документів.

Немає підстав застосовувати правові наслідки недійсності правочину шляхом зарахування всіх сплачених ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» за Кредитним договором № КР51181 від 30 липня 2008 року платежів в розмірі 61 998,03 доларів США до сум повернення грошових коштів, оскільки даний договор є чинним та не визнається судом недійсним.

З огляду на вищезазначене, немає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 5 667,69 доларів США, та подальшого їх зарахування до сум повернення грошових коштів, отриманих за кредитним договором № КР51181 від 30.07.2008 р.

Суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо розстрочки сплати боргу позивача в користь відповідача в розмірі 7 334,37 доларів США на три роки зі сплатою рівними платежами по 203,73 долара США з оплатою в гривневому еквівалентів по курсу НБУ на дату здійснення платежу. Таку розстрочку вправі здійснювати банк (кредитодавець), або ж позивач може звернутись до суду, яким стягнуто заборгованість, в порядку виконання судових рішень про розстрочку сплати боргу.

Суд вважає безпідставними доводи позивача та його представників щодо нечесної підприємницької практики з боку відповідача, із врахуванням наступного.

За положеннями ч.1 і ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що під час укладення кредитного договору відповідач вчинив дії, які можливо кваліфікувати як прояв недобросовісної конкуренції, чи вчинив дію чи бездіяльність, що ввели позивача в обману або були агресивними.

Суд звертає увагу, що позивачем та його представниками при заявлені позовних вимог не враховані положення п.8 кредитного договору, яким передбачено, що комісійні витрати позичальник здійснює відповідно до додатку №1 до кредитного договору. При цьому база розрахунку всіх комісій (тарифів)зазначається у Тарифах банку. Крім того, кредитний договір не передбачає обовязок банку по оплаті супутніх послуг, тоді як про інші фінансові зобовязання споживача, які повязані з отриманням кредиту, у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо, - ОСОБА_3 був попереджений під підпис.

Оскаржувані договори та угоди не визнані судом недійсними, тому права позивача не порушені і йому не завдано моральної шкоди.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову та звільненням позивача від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на державу.

Керуючись ст.ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договорів, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків, розстрочення сплати боргу, стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м.Львова. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Радченко В.Є.