У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційногобанку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2007 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 11 856 доларів США зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитними коштами на строк до 23 листопада 2014 року. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконував, на вимоги не реагував, у зв'язку з чим станом на 10 липня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 11 323 долари 38 центів США.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року у розмірі 11 323 долари 38 центів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що преюдиційним рішення суду від 20 жовтня 2010 року банку відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року, тому відсутні й підстави для нарахування процентів за користування грошовими коштами, сплата яких передбачена умовами договору.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 23 листопада 2007 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 11 856 доларів США зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитними коштами на строк до 23 листопада 2014 року.

Згідно зрозрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року, загальний розмір заборгованості відповідача за невиконання умов договору станом на 10 липня 2015 року становить 20 822 долари 15 центівСША, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 6 692 долари 48 центів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 4 630доларів 90 центів США, пеня в розмірі 9 498доларів 77 центівСША.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2010 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2007 року відмовлено й встановлено, що згідно з актом від 15 квітня 2009 року у зв'язку з неможливістю сплачувати кредит відповідач передав кредитору заставний автомобіль DAEWOO, LANOS TF 69Y, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, для складання звіту про оцінку транспортного засобу та його подальшого продажу.

Разом з тим суди не звернули уваги на те, що у рішенні суду від 20 жовтня 2010 року не досліджувався факт наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру, при цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що передавши банку заставний автомобіль, позичальник повністю погасив заборгованість за кредитним договором, як це вимагає ст. 599 ЦК України.

Крім того, у рішенні суду від 20 жовтня 2010 року зазначено, що відповідач не заперечував, що має заборгованість за кредитним договором, однак позов не визнав, оскільки вважав, що автомобіль продано банком за заниженою ціною.

Також судом установлено, що останньою датою зарахування грошових коштів на погашення кредитної заборгованості є 15 травня 2009 року.

Проте суди не перевірили, чи виручених від продажу автомобіля грошових коштів було достатньо для погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, оскільки саме по собі звернення стягнення на заставне майно у разі, якщо сума коштів, отриманих від його реалізації, не покриває суму заборгованості за кредитом, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ЦК України.

Отже,суди у порушення вимог ст. ст. 212-214,303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірили доводів позивача й не надали належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик