Ухвала

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,

за участю представника ПАТ «УкрСиббанк» - МандикаВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 30 тис. доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 01 квітня 2015 року його заборгованість за кредитом становить 5 7791,61 доларів США.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2008 року № закрито в частині стягнення заборгованості за період з 16 травня 2008 року до 12 жовтня 2010 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 0: за відсотками - 15 842,66 доларів США за період з 01 квітня 2012 року до 01 квітня 2015 року; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 82 517 грн 24 коп. за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2015 року; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками - 175 996 грн 99 коп. за період з 01 квітня 2014 року до 01 квітня 2015 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено позовну давність, про застосування якої в суді першої інстанції заявив представник відповідача ОСОБА_5

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав, що кредитний договір після ухвалення рішення не був припинений, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, докази про виконання судового рішення надані не були, отже з ОСОБА_4 на користь банку підлягають стягненню заборгованість за відсотками, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, що передбачено умовами договору.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна,

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 30 тис. доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі. Строк дії договору - до 15 травня 2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2012 року в справі № 2-997/2012 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. З ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 0 у сумі 290 337 грн 89 коп. та судові витрати.

Із ухвали апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року у справі № 524/3156/15-ц вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2012 року було стягнуто заборгованість станом на 12 жовтня 2010 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2016 року закрито провадження в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 у частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 0 за період з 16 травня 2008 року до 12 жовтня 2010 року, оскільки є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_4 не виконав у повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором від 16 травня 2008 року № 0.

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно з п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У своєму рішенні суд першої інстанції зазначив, що 28 лютого 2012 року ухвалено рішення у справі № 2-997/2012 р. про задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення заборгованості, яким ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобов'язання, і саме з набранням законної сили вказаним судовим рішенням почався перебіг строку позовної давності. Рішення суду у справі № 2-997/2012 р. набрало законної сили 12 березня 2012 року.

З цим позовом ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду 10 квітня 2015 року.

Представник відповідача заявила клопотання про застосування позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 12 жовтня 2010 по 01 квітня 2015 року.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, пославшись на те, що кредитний договір після ухвалення рішення не був припинений, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує належним чином, та що докази про виконання судового рішення надані не були, дійшов висновку про стягнення заборгованості за відсотками (за період в межах строку позовної давності) за останні три роки звернення до суду, а саме: з 01 квітня 2012 року по 01 квітня 2015 року, в сумі 15 842,66 доларів США.

Крім того, суд апеляційної інстанції стягнув пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентам.

При цьому судом апеляційної інстанції не наведено відповідних розрахунків, з яких він вважав, що саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідача, та не перевірено належним чином надані сторонами розрахунки щодо відсотків та пені в межах позовної давності.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчитьпро недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак апеляційний суд на порушення вимог ст. 214 ЦПК України не звернув уваги на обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме не встановив фактичний розмір заборгованості за кредитним договором, враховуючи рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 лютого 2012 року, яким з ОСОБА_4 було стягнуто заборгованість за вищевказаним договором станом на 12 жовтня 2010 року у розмірі 290 337,89 грн. Рішення набрало законної сили 12 березня 2012 року.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Суди не звернули увагу на те, щопеня має обчислюватися та стягуватися лише в національній валюті України - гривні, належним чином не перевірили, не дослідили наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того не звернули уваги, що згідно з п. 4.1 кредитного договору пеня має бути нарахована в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, при цьому пеня повинна була нараховуватися в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати. Тобто не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначилися з обсягом відповідальності відповідача.

На порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції зазначене не врахував, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, умови договору не дослідив та передчасно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлено всіх фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова