У х в а л а

21 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 8 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Печерського районного суду м. Києва від 8 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року залишила без змін.

1 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

На підтвердження підстави перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 7 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що відповідно до вимог частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, що завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому суд врахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів визнання дій Уповноваженого Верховної Ради з прав людини при розгляді його заяви в установленому законом порядку незаконними, причинного зв'язку між шкодою, завданою позивачу, та діями чи бездіяльністю останнього.

У наданій постанові від 11 вересня 2013 року, на яку посилається заявник, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що при відшкодуванні моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, положення Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» не застосовуються, оскільки спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди (яка полягала у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття) регулюються положеннями загального законодавства про моральну шкоду, зокрема статтею 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173 ЦК України та статтею 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу».

Отже, порівняння наведеного судового рішення із рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко