Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_6 про визнання договору укладеним за касаційною скаргою комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» (далі - МКП підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі») звернулося до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визнання виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» № 26/15 від 14 вересня 2011 року МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

22 жовтня 2014 року до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернувся громадянин ОСОБА_6 із заявою про укладення договору на постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в приміщення № 21, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником якого він є.

03 листопада 2014 року ОСОБА_6 нарочно отримав у МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» три примірники проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 03 квітня 2015 року для розгляду та підписання. У встановлений строк відповідач не повернув підприємству належним чином оформлений примірник договору, не направив відповіді щодо розгляду проекту договору та не надав протоколу розбіжностей до договору. У зв'язку з цим 06 травня 2015 року на адресу ОСОБА_6 повторно були направлені два примірники проекту договору про постачання теплової енергії для розгляду та підписання. Однак відповіді від відповідача щодо укладення договору про постачання теплової енергії до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» не надходило.

З урахуванням викладеного позивач просив визнати укладеним між МКП підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» та ОСОБА_6 договір про постачання теплової енергії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» відмовлено.

У касаційній скарзі МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради «Про створення міських комунальних підприємств «Дніпротеплосервіс» та «Дніпропетровські міські теплові мережі» № 16/3 від 07 серпня 2002 року на МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» покладені функції з виробництва, транспортування та продажу теплової енергії споживачам міста.

Рішенням Дніпропетровської міської ради «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська» № 26/15 від 14 вересня 2011 року, МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська з центрального опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14листопада 2006 року ОСОБА_6 придбав квартиру № 21, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 31,3 кв. м.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2362 від 28 липня 2008 року квартира № 21 загальною площею 31,3 кв.м по АДРЕСА_2 виключена з житлового фонду міста. Згідно п. 2 зазначеного рішення, власнику дозволена реконструкція квартири під перукарню згідно з проектною документацією.

22 жовтня 2014 року відповідач звернувся до МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» із заявою про укладення договору на постачання теплової енергії та гарячого водопостачання в приміщення № 21, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази отримання саме ОСОБА_6 проекту договору про постачання теплової енергії № 060775 від 01 квітня 2015 року для розгляду та підписання, а надані позивачем докази підтверджують лише факт відправки пропозицій 06 травня 2015 року, а не факт отримання, з поштового повідомлення про вручення, що наявне в матеріалах справи,не вбачається за можливе встановити особу, яка отримала лист позивача, адресований відповідачу, а тому судом критично оцінено посилання представника позивача на те, що відповідач відмовляється від укладення договору. Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як встановлення правовідносин (в тому числі шляхом визнання договору укладеним). Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а тому в задоволенні позовних вимог МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» до ОСОБА_6 про визнання договору укладеним необхідно відмовити.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що із матеріалів справи вбачається, що у повідомленні про вручення поштового відправлення, адресованого відповідачу, у графі повідомлення про вручення міститься тільки підпис (ні ініціалів, ні прізвища проставлено не було), за яким не може бути встановлено особу отримувача. Процесуальним доказом поштового отримання документа є відмітка із зазначенням прізвища, ініціалів та підпису адресата або уповноваженої особи. Відсутність однієї з вимог є підставою для заперечування вручення поштового відправлення. З наведених підстав суд дійшов висновку про те, що належних доказів одержання договору відповідачем та відмови від його укладення у справі не здобуто.

Погодитися із такими висновками не можна.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України № 630 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що у разі невизнання однією зі сторін договору, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-110цс12 від 10 жовтня 2012 року).

Наявність обставин відмови відповідача від укладення договору та порушенням цим прав МКП підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» позивач обґрунтовував тим, що 03 листопада 2014 року ОСОБА_6 нарочно отримав три примірники проекту договору про постачання теплової енергії для розгляду та підписання. На підтвердження цих обставин посилався на запис у журналі МКП підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» про вручення проектів договорів (а. с. 35-37).

Разом з тим, суд не оцінив вказаний документ як доказ у справі, не перевірив обставин, на підтвердження яких цей доказ подавався, зокрема обставин щодо одержання ОСОБА_6 примірника договору про постачання теплової енергії ще 03 листопада 2014 року.

Щодо повторного надсилання проекту договору 06 травня 2015 року, необхідно зазначити, що відсутність у повідомленні про вручення поштового повідомлення ПІБ особи, яка отримала це повідомлення за адресою місця проживання ОСОБА_6 (АДРЕСА_1), не свідчить про неналежність надсилання такого повідомлення відповідачу.

Відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв'язку (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

За змістом п. 99 Правил, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абз. 4 п. 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на адресу: АДРЕСА_1, містить підпис одержувача, тобто є врученим у відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку.

Апеляційний суд вказаних норм законодавства та обставин справи не врахував, висновків щодо відповідності/невідповідності запропонованого позивачем договору про постачання теплової енергії типовому договоруне зробив.

Допущені судом порушення відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик