Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючої судді - Монич О.В.,

при секретарі - Пассер М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

та представника органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області - Ігнатко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що 05.06.1993 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в них народилося троє дітей, двоє з яких є повнолітніми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

03.09.2008 р. Ужгородським міськрайонним судом шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано і стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 250,00 грн. кожну дитину щомісячно. Однак, аліменти ОСОБА_2 не сплачує.

З момент припинення подружніх відносин ОСОБА_6 та неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6 проживають разом із ОСОБА_1 та знаходяться на її вихованні та повному її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

Крім цього, позивач зазначає, що в неї є труднощі щодо отримання від ОСОБА_2 дозволу на виїзд з доньками за кодон, з метою відпочинку та оздоровлення дітей.

Вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дітей, свідомо нехтування ним своїми обовязками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов'язків.

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що вимоги позивача безпідставні, оскільки вона не довела їх належними та допустимими доказами.

Представник органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області - Ігнатко Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила.

Заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно ч.ч. 2,4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, у відповідності до ст.164 ч.1 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Як встановлено судом 05.06.1993 р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в них народилося троє дітей, двоє з яких є повнолітніми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

03.09.2008 р. Ужгородським міськрайонним судом шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано і стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 250,00 грн. кожну дитину щомісячно.

Судом було встановлено, що 07 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, яка діяла за згодою батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, справжність підписів на якій засвідчено 08.10.2013 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М., за р. № 1726-1727 і ОСОБА_6, від імені якої діяла ОСОБА_1, було укладено договір про припинення права на аліменти для дітей у зв'язку з передачею права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який був посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хваста М.М., за р. № 1986.

За умовами п. 1 цього договору у зв'язку з припиненням права на одержання аліментів для неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 та малолітньої доньки ОСОБА_6, ОСОБА_2 передав їм у спільну часткову власність, кожній по 1/2 (одній другій) частці належний йому на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за. адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прийняли у спільну часткову власність вказаний вище житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в рахунок належних до сплати аліментів.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року передбачено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач виходила з того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дітей, не цікавиться станом їх здоров'я, навчанням та розвитком, проте з такими доводами погодитися не можна, оскільки вони суперечать встановленим у суді обставинам справи.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 Постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Між тим, згідно з висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 01.08.2016 року №677/03-38 вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 стосовно його дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.).

Отже, з огляду на вищевстановлене, суд приходить до переконання, що у судовому засіданні не здобуто належних та достовірних доказів ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо своїх малолітніх дітей, які можна розцінювати як його винне ухилення від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов'язками.

Суд, відповідно до положень ст.212 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлене у судовому засіданні суд приходить до переконання, що з матеріалів справи не вбачається і в ході судового розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх та належних доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню свої дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а відтак відсутні і правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 169, 213-215, 218, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 19, 155, 164 СК України , ст. ст. 60, 62, 63 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, без самостійних вимог: орган опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Монич О.В.