Справа №442/1309/17
Провадження №2/442/946/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування усиновлення,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 23.11.2002 року він одружився з громадянкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою розлучився 16.03.2007 року. В цивільному шлюбі він проживав з ОСОБА_5 з 1994 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду №2-1155 від 18 березня 2003 року було вирішено: усиновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянину України, українцю, мешканцю АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, мешканців АДРЕСА_1. В актових записах про народження №970 та №971 від 04.11.1986 року по відділу ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьком записати ОСОБА_1, а матір 'ю ОСОБА_1 (згідно актового запису про одруження №207 від 23.11.2002 року по відділу РАГСу Дрогобицького районного управління юстиції) ОСОБА_9, змінивши прізвища дітей з ОСОБА_7 на ІНФОРМАЦІЯ_5 та по батькові з ОСОБА_7 на ІНФОРМАЦІЯ_5», тобто він усиновив двох синів ОСОБА_5.

Мої батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також рідна сестра ОСОБА_12 з 2001 року постійно проживають у Німеччині. Вони виїхали на постійне місце поживання до Німеччини за програмою виїзду етнічних німців. Окрім того, мій дід був німцем за національністю.

Головною метою усиновлення стало те, що вони всі разом цілою сім'єю планували виїжджати до Німеччини, де знаходяться його батьки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а також рідна сестра ОСОБА_12 з 2001 року постійно проживають у Німеччині. Його рідні виїхали на постійне місце поживання до Німеччини за програмою виїзду етнічних німців (його дід був німцем за національністю), а тому, щоб не було розбіжностей у прізвищах та по батькові у них з ОСОБА_4 і її синів.

З цим виїздом не склалося, вони не змогли виїхати до Німеччини. Більше того, він почав проживати окремо від своєї дружини та її синів з кінця 2003 року. Причиною цьому стало те, що він познайомився з іншою жінкою ОСОБА_8. Вони почали з нею проживати разом у цивільному шлюбі, окрім того він не був на той час розлученим з ОСОБА_5

У нього з ОСОБА_13 народилося двоє дітей: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Офіційно він одружився з ОСОБА_8 08.02.2014 року та визнав батьківство дітей.

На даний час він проживає зі своєю дружиною ОСОБА_8 та двома дітьми за адресою: АДРЕСА_2. У них є спільне майно і він розуміє, що, оскільки, він всиновив відповідачів, то вони претендують на частку цього майна його сім'ї. Хоча метою всиновлення був виїзд за кордон, який так і не відбувся, а він на той час не надав значення юридичним наслідкам цього всиновлення. Саме ці наведені вище обставини змусили його звернутися з даним позовом в суд за захистом.

Представник позивача ОСОБА_16 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлялися належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією та через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, в судове засідання не з»явився в черговий раз, та вкотре від них поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до переконання, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного:

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Матеріалами справи встановлено, що 23.11.2002 року позивач одружився з громадянкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою розлучився 16.03.2007 року.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду №2-1155 від 18 березня 2003 року було вирішено: визнати позивача ОСОБА_1 усиновлювачем відповідачів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто він усиновив двох синів ОСОБА_5.

Відповідно до ст.. 240 СК України «право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років», тобто основною підставою для звернення усиновлювача з таким позовом має бути фіктивність такого усиновлення.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що таке усиновлення було зроблено виключно, з метою виїзду відповідачів разом з ним в Німечину, тобто доказів фіктивності такого усиновлення, позивачем суду не представлено.

За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем не надано допустимих та належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов'язок доказування і подання доказів закон покладає на позивача.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а його доводи лише грунтуються на голослівних припущеннях, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про скасування усиновлення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.В Крамар