№ 243/2475/17
Справа № 2/243/1797/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
12 червня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючий - суддя Пронін С.Г.
при секретарі - Чевела С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України, про стягнення індексації заробітної плати, -
10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішення суду до Президента України. 07 жовтня 2013 року вони отримали відповідь з Прокуратури Донецької області, в якій йдеться про те, що їх колективна скарга надіслана до Головного управління юстиції в Донецькій області, за належністю. 18 жовтня 2013 року одержано лист Державної виконавчої служби України на ім'я позивача по те, що ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура.
Вважає, що на даний час не виплачена індексація заробітної плати становить 9919,13 грн. Тому просить стягнути з Фонду Державного майна України суму індексації заробітної плати у розмірі 9919,13 грн.
Позивач до судового засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача Фонду Державного майна України у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював слюсарем по ремонту автомобілів, мідником цеху автомобільного транспорту на ВАТ «Содовий завод» з 23 жовтня 1995 року по 22 липня 1998 року
При звільненні ОСОБА_1 з підприємства ВАТ «Содовий завод» був зобов'язаний провести з ним повний розрахунок, однак цього не зробив.
Рішенням Слов'янського міськрайонного суду справа № 2/243/4816/2016 від 19 грудня 2016 року з ВАТ «Содовий завод» стягнуто на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в сумі 9919,13 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Частиною першою статті 41 наведеного Закону закріплено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника.

До пред'явлення вимоги додатковому (субсидіарному) боржнику кредитор повинен в обов'язковому порядку звернутись до основного боржника, навіть в тому випадку, коли є очевидною неспроможність основного боржника виконати таку вимогу.

У відповідності ст. 1 до Закону України «Про господарські товариства» (в редакції від 19 вересня 1991 року), господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Статтею 24 наведеного Закону встановлювалось, що акціонерним визнається товариство, яке має статутний фонд, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства.

Згідно ст. 26 ЗУ «Про господарські товариства», засновники акціонерного товариства несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями, що виникли до реєстрації акціонерного товариства.

Такі ж положення містяться у частинах першій та другій статті 80 Господарського кодексу України. Зокрема, частиною другою наведеної статті визначено, що акціонерним товариством є господарське товариство, яке має статутний капітал, поділений на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов'язаннями тільки майном товариства, а акціонери несуть ризик збитків, пов'язаних із діяльністю товариства, в межах вартості належних їм акцій.

Положеннями статті 92 ГК України закріплено, що порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються цим Кодексом, Цивільним кодексом України та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 176 ЦК України, Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи положення наведеної статті, суд приходить до висновку, що в ній закріплено правило про самостійну відповідальність по власних зобов'язаннях юридичних осіб, створених державою, Автономною Республікою Крим та територіальною громадою, з одного боку, і зобов'язань України, Автономної Республіки Крим, та територіальних громад, створених ними юридичних осіб - з іншого. Єдиним винятком може бути, покладення додаткової (субсидіарної) відповідальності на Україну, АР Крим та територіальні громади, за зобов'язаннями казенних підприємств та установ.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про підприємства в Україні», в Україні можуть діяти підприємства таких видів державне підприємство, засноване на державній власності, в тому числі казенне підприємство. Особливості створення, ліквідації, реорганізації, управління та діяльності казенного підприємства встановлюються розділом VIII цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про підприємства в Україні», державне підприємство, яке відповідно до законодавства України не підлягає приватизації, за рішенням Кабінету Міністрів України може бути перетворене в казенне підприємство. Рішення про перетворення державного підприємства в казенне приймається за однієї з таких умов: підприємство провадить виробничу або іншу діяльність, яка відповідно до законодавства може здійснюватись тільки державним підприємством; головним споживачем продукції підприємства (більш як 50 відсотків) є держава; підприємство є суб'єктом природних монополій.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України та ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про акціонерні товариства», акціонерні товариства самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

З огляду на викладене, ВАТ «Содовий завод» не є казенним підприємством або установою, а отже Держава в особі Фонду державного майна України не може нести додаткової відповідальності за зобов'язаннями ВАТ «Содовий завод», у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та, керуючись статтею 3 ЗУ «Про акціонерні товариства», статтями 2, 37 Закону України «Про підприємства в Україні», статтями 38, 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статтями ст. 1, 24, 26 до Закону України «Про господарські товариства», статтями 80, 92 Господарського кодексу України, стаття 152, 176, 619 Цивільного кодексу України, статтями 3, 10, 58, 60, 88, 212-215, 218, 224, 225, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд , -

Керуючись, ст.ст. 3, 10, 58, 60, 88, 212-215, 218ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фонду Державного майна України, про стягнення індексації заробітної плати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, шляхом подачі апеляційної скарги через Слов'янський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін