Номер справи 623/3252/16-ц
Номер провадження 2/623/283/2017
РІШЕННЯ

іменем України

02 червня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: Гребенюк О.В.

за участю позивача: не з'явилась

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку поділу спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 17 жовтня 1992 року перебуває у шлюбі з відповідачем. У 2000 році відповідач набув право власності на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, укладеного з його матір'ю. 30 вересня 2016 року мати відповідача померла і він подав до суду позов про розірвання шлюбу. Хоча оформлення правовстановлюючих документів здійснювалось на ім'я відповідача, сам договір укладався в інтересах сім'ї, житловий будинок по АДРЕСА_1 став їхнім майном та місцем їхнього постійного проживання, виконання договору здійснювалось в період 2000-2016 року спільно сторонами та за їх кошти, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач та його представник, ОСОБА_4, проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивачка участі у виконанні договору довічного утримання не приймала, шлюбні стосунки між ними фактично припинені з 2010 року, з 2010 року відповідач продовжував надавати допомогу своїй матері по день її смерті 30 вересня 2016 року, позивачка участі у похованні матері відповідача не приймала.

Судовим розглядом встановлено і підтверджується наявними доказами, що сторони у справі уклали шлюб 17 жовтня 1992 року ( а.с.8).

16 січня 2017 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області шлюб між сторонами розірвано ( а.с.87).

Згідно копії договору довічного утримання від 13 жовтня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Банніковим С.І., за реєстровим № 4521, ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 належний їй жилий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 ( відповідач по справі) зобов'язався довічно повністю утримувати ОСОБА_7, забезпечувати її їжею, одягом, необхідною допомогою та зберегти в її безкоштовному довічному утриманні один жилий будинок. Коштування матеріального забезпечення встановлено сторонами у розмірі 100,00 грн. на місяць ( а.с.9). Вказаний договір зареєстрований в КП «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» 31 жовтня 2000 року.

Згідно довідки КП « Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» вартість спірного будинку становить 210734 грн. (а.с. 77 інвентаризаційної справи).

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про власність», норми якого діяли станом на час укладення договору довічного утримання, майно нажите подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на момент виникнення права власності у відповідача на спірний будинок - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Роздільним майном подружжя вважалося в силу ст. 24 КпШС України - майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Постановою ПВС України № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч. 4 ст. 93, ч. 1 ст. 103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК .

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від

того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

В судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_5 ( позивачка по справі) та ОСОБА_3 ( відповідач по справі) спільно виконували договір довічного утримання до 2010 року, а після 2010 року кожний самостійно допомагав ОСОБА_7

Частиною 1 статті 60 Сімейного Кодексу України, ч. 3 статті 368 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині чи чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дитиною, хвороби, тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі ( ч.4 ст. 368 ЦК України).

Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частина майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачене прийняття нерухомого майна до експлуатації, з моменту прийняття його до експлуатації, а вразі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту державної реєстрації.

При таких даних позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, іпн.НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку під літ. А-1, жила площа якого 20,4 кв.м., до якого примикають надвірні будівлі: сарай під літ. Б, паркан № 1.

Стягнути з ОСОБА_3,іпн.НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5,іпн.НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1053,67 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк