Справа № 466/9398/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«31» травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Глинської Д.Б.

при секретарі Папінко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в:

у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори, в якому просить постановити рішення, яким визнати її власником 1/2 ідеальної частини двокімнатної квартири площею 50,6кв.м. №25 в будинку №24 по вул. Клепарівській у м. Львові в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 12 квітня 2016 року.

В обгрунтування своїх вимог зіслалася на те, що вона, ОСОБА_1, є спадкоємцем першої черги до майна її чоловіка ОСОБА_5, який помер 12 квітня 2016 року. Крім неї, іншими спадкоємцями першої черги до майна її чоловіка є двоє їх дітей : ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Ними не подавались заяви про прийняття спадщини та вони не претендують на зазначене спадкове майно.

Мати її чоловіка - ОСОБА_6, була зареєстрована та постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена квартира була приватизована і належала на праві приватної власності співвласникам - ОСОБА_6 (матері її чоловіка) та ОСОБА_2 ( брату її чоловіка і відповідачу).

03 жовтня 2002 року мати її чоловіка склала заповіт у Третій львівській державній нотаріальній конторі, яким заповіла сину - ОСОБА_5 належну їй на праві приватної власності частку квартири. ОСОБА_6 померла 31 січня 2011 року. Після смерті матері її чоловік звернувся у встановлений законом строк в Третю львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Через шість місяців він мав намір оформити спадщину, однак нотаріус відмовив йому у цьому, так як у нього не було оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру. Це свідоцтво забрав відповідач ОСОБА_2, а на його вимогу віддати свідоцтво для оформлення спадщини жодним чином не реагував, навпаки він ще з травня 2011 року уникав її чоловіка, не дзвонив та не відповідав на телефонні дзвінки.

В нотаріальну контору відповідач ОСОБА_2 з'явився після декількох письмових запрошень, але оригінал свідоцтва про право власності на квартиру нотаріусу так і не надав. Саме через такі дії відповідача у її чоловіка була відсутня можливість реалізувати своє право на отримання спадщини нотаріальним шляхом, тому він змушений був звернутись до суду.

22 лютого 2016 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/9481/15-ц визнано право власності на 1/2 частину вищезгаданої квартири за її чоловіком.

На підставі вищезазначеного рішення Шевченківського районного суду вона звернулась у Першу львівську державну нотаріальну контору про оформлення свідоцтва про право на спадщину. 13 жовтня 2016 року її повідомили, що їй потрібно звернутися для вирішення зазначеного питання в суд, оскільки право власності виникає з моменту державної реєстрації, яку не встиг здійснити її чоловік.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання, яке було призначено на 31 травня 2017 року о 14.00 год., не зявились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку. Від представника позивача ОСОБА_7 на адресу суду поступила заява, в якій він просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання, яке було призначено на 31 травня 2017 року о 14.00 год., не зявились, хоч повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку.

Представник Першої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та скерував до суду лист, з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідачів, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 31 травня 2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії I CГ № 387287 від 03 грудня 1977 року ОСОБА_5 та ОСОБА_8 одружилися 03 грудня 1977 року. Після одруження дружині присвоєно прізвище «Климович» ( а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 12.09.1995 року, виданого виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності (а.с.13).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 лютого 2012 року було визнано, що до спадкового майна, згідно заповіту, після смерті ОСОБА_6, померлої 31 січня 2011 року належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину квартири №25 у будинку №24, що по вул. Клепарівській у м. Львові в порядку спадкування за заповітом, після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла 31 січня 2011 року (а.с.11-12).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 помер 12 квітня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями майна ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4

У спадковій справі №297 за 2016 рік містяться заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з яких вбачається, що вони відмовляються від належної їм частки спадщини після смерті їх батька в користь своєї матері ОСОБА_1 (а.с.18 (зворот) та а.с. 20 спадкової справи №297/2016).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася у Першу львівську державну нотаріальну контору для оформлення свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки не проводилася державна реєстрація права власності на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року.

В силу ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями ст. ст. 391, 392 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Власник майна може предявити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 328, 355, 391, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 власником 1/2 ідеальної частини двокімнатної квартири площею 50,6кв.м. №25 в будинку №24 по вул. Клепарівській у м. Львові в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5, який помер 12 квітня 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів після отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_9