Справа № 686/5385/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017
Хмельницький міськрайонний суд
в складі:головуючого судді - Салоїд Н.М.,
при секретареві - Лоб І.А.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
та представника відповідача ОСОБА_2 ,
з участю перекладача Матковського В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3
до
ОСОБА_4
третьої особи: приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Новченкова Ігоря Вікторовича
про усунення від права на спадкування за законом
в с т а н о в и в :
У березні місяці 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра, ОСОБА_5 . Спадкоємцем за законом є вона, ОСОБА_3 та ніби-то її чоловік, ОСОБА_6 , оскільки будь-яких відомостей про реєстрацію їхнього шлюбу немає.
Померла її сестра, ОСОБА_5 була особою молодого віку, і лише у вересні місяці 2013 року, на її неодноразові прохання вперше звернулась до лікаря, де їй був поставлений діагноз цироз печінки.
Для того, щоб лікувати хворого необхідно було її діагностувати та вона повинна була перебувати на терапевтичному обліку та за нею потрібен був спеціальний догляд. Відповідач проживав на той час із сестрою, та маючи незакінчену медичну освіту не міг не знати про методику лікування такого захворювання.
Натомість відповідач ізолював сестру від неї, знайомих та друзів та здійснював швидке доведення її до смерті.
У квітні місяці 2016 року відповідач заблокував її номер телефону, однак в ході розмов з інших телефонів вона взнала від сестри, що відповідач загрожує її вбивством. Неодноразово вона хотіла звернутись до правоохоронних органів, однак сестра її вмовляла цього не робити, оскільки панічно його боялась.
ОСОБА_5 була не бідною людиною, і могла дозволити навіть трансплантацію печінки, але і тут відповідач їй погрожував.
31.08.2016 року відповідач зателефонував їй та повідомив, що сестра знаходиться в комі, внаслідок внутрішньої кровотечі та вона почала вживати заходів для підшукування донорів. В комі ОСОБА_5 пробула три дні, і в такому стані відповідач без належного реанімобіля повіз сестру до м. Києва в інститут ім. Шалімова, що є взагалі неприпустимим. Лікар ОСОБА_7 зателефонувала їй та попередила про ситуацію, що склалась, і терміново наказала її їхати на АДРЕСА_1 за місцем проживання сестри. Однак, згодом сестри не стало.
Факт ухилення відповідача від піклування сестри та доведення її до смерті підтвердять свідки. Просила задовольнити позов усунути відповідача ОСОБА_8 від спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Посилається на те, що відповідач ОСОБА_8 не піклувався про свою дружину, не лікував її, не поставив її на облік у поліклініці № 4 за місцем проживання.
Окрім того, погрожував їй, що позивачеві відомо із слів самої ОСОБА_5 , в неї дійсно були ключі від будинку, що по АДРЕСА_1 , однак він блокував їх сигналізацією. Його таке негативне ставлення до сестри та її близьких виклали у власних поясненнях позивач, її неповнолітній син, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Більш того, відповідач доводив її до стану алкогольного сп`яніння, що підтверджується епікризом. Не заперечує того, що сама ОСОБА_3 обрала саме лікаря ОСОБА_7 для лікування сестри, та й сама хвора погодилась на лікування у військовому шпиталі. Вважає,що лікування було обрано неправильно, протікання хвороби не знаходилось під контролем відповідача, обмеження спілкування з нею та друзями, призвело її до смерті.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлених вимог не визнали. Суду пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_5 .
Він відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги та не має права на обов`язкову частку у спадщині відповідно до статті 1241 ЦК України, і відповідно та не має права на зміну черговості одержання на спадкування відповідно до вимог статті 1259 ЦК України.
Шлюб між громадянином України та іноземцем, укладений за межами України відповідно до права іноземної держави є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. ОСОБА_5 на час укладання шлюбу із відповідачем у будь-якому іншому чи не розірваному шлюбу не перебувала. Вказані обставини підтверджуються листом Хмельницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.02.2017 року. Отже між сторонами офіційно існували шлюбні відносини.
До серпня місяця 2014 року дружина ОСОБА_5 жодних болісних відчуттів, візуальних ознак та медичних підтверджень хвороби не відчувала.
В другій половині серпня 2014 року, коли родина перебувала на дачі на Дністрі з`явились симптоми жовтяниці та набряк живота, однак вона категорично відхиляла його прохання звернутися за медичною допомогою, оскільки болю не було.
17.09.2014 року після звернення за медичною допомогою дружину було госпіталізовано до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 , до речі цей медичний заклад було обрано самою ОСОБА_3 ). Дружині був поставлений клінічний діагноз цироз печінки, некомпенсований, активна фаза, портальна гіпертензія ІІІ ст. Всі витрати по лікуванню ніс він, як чоловік. ОСОБА_3 участі у лікуванні сестри не брала та зовсім не відвідувала її.
Після виходу з лікарні стан хворої стабілізувався. У лютому 2016 року, коли дружина фізично зміцніла, вони виїхали до Ізраїлю для обстеження та лікування хвороби до медичної фірми «iMER». Клінічне обстеження хворої та консультації із спеціалістами було проведено у Центральній Тель-Авівській академічній клініці «Сурраски Центр» та призначене лікування. Всі витрати щодо обстеження хворої, подорожні витрати оплачував він із власних карткових рахунків. Всього було витрачено на лікування більш як 10 тисяч доларів США.
Відповідно до заключення професора Орена Шиболета (Ізраїль) станом на березень 2016 року необхідність пересадки печінки була низькою.
Стан хворої після повернення з Ізраїлю був стабільним та він здійснив попередню оплату та бронювання другої медичної подорожі, яка була заплановано на 23 вересня 2016 року.
Однак, у серпні місяці 2016 року, рецидив хвороби повернувся, і 29 серпня 2016 року ОСОБА_5 було госпіталізовано до військового шпиталю в/ч НОМЕР_1 , де вона знаходилась на лікуванні з 29.08.2016 по 12.09.2016 року. Всі витрати по медичному та лікуванню підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру на суму 6 486,63 грн. та чеками на придбання ліків на суму 74 177,02 грн. Також 04 вересня 2016 року він оплатив телефонну консультацію лікаря ОСОБА_7 з професором Ореном Шиболетом (Ізраїль) в сумі 380 доларів США.
Також хвору було транспортовано реанімобілем екстреної швидкої медичної допомоги (медицини катастроф) до Національного інституту хірургії та трансплантології ім. Шалімова в супроводі бригади лікарів та оплачено транспортування 14 000 грн. Тому твердження позивача та її представника стосовно відсутності турботи про хвору та стан її здоров`я не відповідають дійсності. Він заперечує покази позивача стосовно вживання алкоголю сестрою. З часу захворювання він весь час наполягав на тому, щоб вона лікувалась, однак вона відмовлялась, йому приходилось весь час її прохати подбати про своє здоров`я. Його дружина не перебувала на обліку у поліклініці № 4, оскільки не визнавала її як медичний заклад. З часу перебування з нею у фактичних шлюбних відносинах та у шлюбі його дружина взагалі не працювала, так як він не дозволяв їй цього робити.
Він повністю матеріально утримував весь час ОСОБА_3 , її матір ОСОБА_11 та іі неповнолітнього сина ОСОБА_12 . Це матеріальне утримання сягало близько !.5 тисячі доларів у місяць, однак йому прийшлось придбати квартиру для них у іншому місці тому що між ОСОБА_13 , матір`ю та сестрою склалися вкрай погані стосунки. Крім того, він виявив те, що діючи від імені ОСОБА_5 за дорученням нерухомість, котра була придбана за його кошти була оформлена на ОСОБА_3 , тому і виникла необхідність в укладенні договорів дарування. Він ставився до сина ОСОБА_3 , ОСОБА_12 як батько. Тому його вразили викладені письмові пояснення ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , є повністю неправдивими, лише у поясненнях ОСОБА_15 є одна правда стосовно того, що він мав собак.
Позивач не відвідувала сестру жодного разу, хоч і мала ключі від будинку, і могла робити це в кожний раз, коли б забажала. Він любив свою дружину, дбав про неї та під час хвороби підтримував її матеріально та морально.
Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Судом достовірно установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .
За заявою спадкоємця першої черги ОСОБА_8 від 18 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченковим І.В. заведена спадкова справа № 27-2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі « 45450145 від 18.10.2016 року.
Із заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу 22 листопада 2016 року ОСОБА_16 звернулась і рідна сестра померлої, ОСОБА_3 .
Відповідач ОСОБА_8 з 2013 року зареєстрований та постійно проживає по АДРЕСА_1 та є пенсіонером за віком.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Частиною другою означеної норми закону визначено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала у власному будинку по АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_8 .
Шлюб між ними зареєстрований 17 жовтня 2008 року у м. Тбілісі, Грузія, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що була лікуючим лікарем ОСОБА_5 слідує, що хвора була її пацієнтом та вперше звернулася за медичною допомогою у вересні 2014 року. При огляді хворої був поставлений діагноз цироз печінки. Була термінальна стадія захворювання та рекомендована трансплантація печінки, однак хвороба піддалась лікуванню, і потреба в цьому відпала. Хвора була виписана у задовільному стані для амбулаторного прийому ліків вдома.
Після першого звернення у лікарню ОСОБА_5 була повністю компенсована, не перебувала у тяжкому чи безпорадному стані.
Пізніше ОСОБА_6 звернувся до неї із скаргами з приводу відмови ОСОБА_5 від лікування з проханням огляду її на дому, однак вона наполягла на госпіталізації та хвору було поміщено ним знову до військового шпиталю.
Для більш ефективного лікування відповідач надав їй документи з приводу проведеного лікування у Ізраїлі. Із слів хворої вона приймала медикаментозне лікування на дому, яке їй прописувалось.
У серпні місяці 2016 року рецидив хвороби повернувся і у хворої наступив стан печінкової коми, відкрилась внутрішня кровотеча, але з коми була виведена. У вересні місяці 2016 року повторна кровотеча, та за допомогою ОСОБА_8 були проведені консультації з лікарем-хірургом Націоналоьного інститут ім. Шалімова, що дало можливість зупинити кровотечу, однак вже у оперативному втручанні було відмовлено. В цей період ОСОБА_5 за наполяганням відповідача було транспортовано спеціальним реанімобілем екстреної швидкої медичної допомоги (медицини катастроф) до Національного інституту хірургії та трансплантології ім. Шалімова в супроводі бригади лікарів для проведення більш ефективнішого лікування. Лікарі Ізраїлю повністю підтвердили правильність проведеного лікування хворої.
Весь цей час біля хворої знаходився відповідач, котрий їй допомагав, підтримував та повністю оплачував лікування дружини. Він особисто наполягав на консультаціях по телефону із вітчизняними та зарубіжними спеціалістами, оплачував їх. Позивач у цьому участі не приймала. Спочатку хвороби та до періоду серпня місяця 2016 року хвора могла обходити себе сама.
Згідно виписного епікризу медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 у період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 року встановлено клінічний діагноз - цироз печінки, некомпенсований , активна фаза, портальна гіпертензія ІІІ ст., виписана в задовільному стані у зв`язку із закінченням оплаченого терміну лікування.
Означені обставини повністю знайшли підтвердження в ході судового розгляду та відповідачем надані виписні епікризи, листи клініки iMER від 07.02.2016 року.
Вказані обставини підтверджуються квитанціями до прибуткового касового ордера за № 3165 від 09.09.2016 року, листом «Євромед» від 04.08.2016 року щодо проведення консультації телефоном, чеками про придбання відповідачем ліків для дружини, листами медичної фірми «Добробут» щодо транспортування ОСОБА_5 до клініки ім. Шалімова.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що знає подружжя з 1996 року. В сім`ї обоє турбувались один про одного. Однак відносини із сестрою та матір`ю не склались. Коли ОСОБА_18 захворіла ОСОБА_19 оплачував лікування, здійснював консультації в м. Києві та Ізраїлі.
Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 доньки її покійного чоловіка. Лише ОСОБА_6 наполягав на лікуванні дружини, все робив для того, аби вона приймала призначені ліки, відвозив її на консультації у медичному центрі в Ізраїлі. Дбав про неї як про дружину, однак ОСОБА_21 сестру не провідувала та про неї ніякої турботи не виявляла.
Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
При цьому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
До справи в якості письмових доказів додані письмові свідчення ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з яких убачається, що позивач із її неповнолітнім сином, а також і сама ОСОБА_5 боялись відповідача, він їм погрожував їм фізичною розправою. У 2014 році позивач відвідала сестру вдома, і побачила ознаки хвороби. Вона наполягла, аби негайно сестра звернула до лікарів. Сама зателефонувала знайомій у терапевтичне відділення військового шпиталю та при лікуванні стан її покращився. Відповідач купував їй алкогольні напої, ізолював погрозами, аби вона не склала заповіт в її користь.
Із пояснень ОСОБА_10 слідує, що ОСОБА_6 обмежив спілкування сестер, та із слів ОСОБА_22 їй стало відомо, що він не хоче її лікувати.
ОСОБА_9 у поясненнях посилається на те, як відповідач жорстоко поводився із домашніми собаками та із ним самим, погрожував всім членам їх родини, що стало підставою для переїзду у квартиру на вулицю Соборну.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд встановив, що у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцю, крім того, позивач сама посилається на те, що такої допомоги вона особисто не надавала. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила і її представник.
Позивач не довела, а суд відповідно не встановив, що допомогу яку спадкодавець отримувала від чоловіка була недостатньою, тому у відповідності із ст.ст.10, 60 ЦПК України ОСОБА_3 не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд знаходить, що відповідач ОСОБА_6 виконував свій обов`язок щодо піклування про свою дружину під час захворювання, всіляко піклувався про неї, витрачав кошти на лікування, консультації спеціалістів. Разом із тим, її не бажання стати на облік у поліклініці за місцем реєстрації, чи можливе вживання спиртного не може ставитись йому у вину стосовно того, що наступила її смерть.
Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відповідача задоволенню не підлягає за недоведеністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60,212, 215 ЦПК України, ст. ст. 11, 203, 559 Цивільного кодексу України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 31 березня 2017 року та зняти арешт з:
будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 ;
земельної ділянки по АДРЕСА_3 ;
автомобіля марки Mitsubishi, модель Pajero W, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 , що зареєстрований за ОСОБА_5 ;
автомобіля марки Nissan, модель Qashqai +2, кузов НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_7 , що зареєстрований за ОСОБА_5 та скасувати заборону щодо видачі свідоцтва про право на спадщину Деймсу Неллігану Альберту у спадковій справі №27-2016 року, заведеній приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новченкову Ігорю Вікторовичу відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 21.03.2017 року.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 діб з часу його проголошення до апеляційного суду Хмельницької області.
Суддя: