Провадження №2/193/320/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

19 червня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Кащука Д. А.

при секретарі Палій Л. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради Софіївського району, про зняття арешту з житлового будинку,-

У С Т А Н О В И В:

23 травня 2017 року до суду звернувся позивач з вищевказаним позовом. В обгрутування його вказує, що 14.08.2000 року ОСОБА_2 звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Нововасилівської сільської ради про визнання недійсним рішення Нововасилівської сільської ради від 12.06.2000 року і визнання права власності на житловий будинок.

Приватним нотаріусом ОСОБА_5 на підставі ухвали Софіївського суду б/н від 16 серпня 2000 року про накладення арешту на житловий будинок № 5 по вул. Тезікова в селі Жовте Софіївського району Дніпропетровської області була внесена заборона в Єдиний реєстр електронних заборон на основі короткого архівного запису.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.08.2000 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок № 5 по вул. Тезікова в селі Жовте Софіївського району Дніпропетровської області. 14 грудня 2001 року рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені, за нею було визнано право власності на житловий будинок № 5 по вул. Тезікова в селі Жовте Софіївського району Дніпропетровської області. Рішення суду не було оскаржено та набрало чинності. Проте на момент подання позовної заяви заходи забезпечення позову діють та не скасовані. 07.07.2016 року ОСОБА_6 померла. За життя в 2012 році вона зробила заповіт, яким заповіла зазначений будинок позивачу.

Згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішення законної сили. Суд сам може скасувати забезпечення позовних вимог по справі, яка знаходилась в його провадженні, з моменту, коли відпаде необхідність в забезпеченні позову. Проте при ухваленні рішення від 14.12.2001 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд не скасував ухвалу про забезпечення позовних вимог по справі. Тому, як спадкоємець за заповітом власника будинку, ОСОБА_1 звертається з позовом про зняття арешту з житлового будинку № 5 по вул. Тезікова в селі Жовте Софіївського району Дніпропетровської області, у звязку з тим, що в подальшому наявність арешту на будинок буде доставляти йому незручності при реалізації права власності на нього.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

26 квітня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Тезікова, 5, в с. Жовте Софіївського району Дніпропетровської області на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2000 року, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 16.05.2017 року за № 87130709 (а.с. 8,9).

14 грудня 2001 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано право власності на жилий будинок № 5 по вул. Тезікова, Софіївського району за ОСОБА_2 (а.с. 3,4).

На підставі чого ОСОБА_2 8 листопада 2004 року зареєструвала своє право власності на житловий будинок №5 в с. Жовте Софіївського району, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно зареєстроване Обласним комунальним підприємством «Софіївське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 5).

Вказаний житловий будинок ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1, що підтверджено дублікатом заповіту складений 28 листопада 2012 року, який посвідчений секретарем Нововасилівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та зареєстрований у реєстрі за № 182 (а.с. 6).

7 липня 2016 року ОСОБА_6 померла, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 7).

Внаслідок чого арешт накладений 16.08.2000 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області на житловий будинок № 5 розташований по вул. Тезікова, в с. Жовте Софіївського району не скасований, та після смерті його власника ОСОБА_2 успадкований ОСОБА_1, на підставі заповіту від 28.11.2012 року, а тому дана обставина перешкоджає позивачу у подальшій реалізації спадкових прав відносно житлового будинку.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Однак при ухваленні рішення від 14.12.2001 року по справі заходи забезпечення позову не були скасовані.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин .

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради Софіївського району, про зняття арешту з житлового будинку, задовольнити.

Зняти арешт, з житлового будинку № 5 по вул. Тезікова в с. Жовте Софіївського району Дніпропетровської області, застосований відповідно до ухвали суду від 16 серпня 2000 року, як засіб забезпечення позову .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. А. Кащук