Номер провадження: 22-ц/785/1468/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4,

За участю секретаря Бахірко А.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі з апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21.11.2016 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Топ Фінанс"

-про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

04.09.2015 року позивач звернувся до суду та просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №2987/2-07 від 30 листопада 2007року у розмірі 73 287,05 євро що складається:загальної заборгованості за кредитом-45 387,29 євро;заборгованість за відсотками-23 595,11 євро та понесені судові витрати.

На обґрунтування позивних вимог позивач вказував на те, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 19 травня 2016 року вона набула право вимоги на повернення коштів за кредитним договором №2987/2-07 від 30.11.2007року, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року, а також за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Позивач зазначає, що між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №2987/2-07, відповідно до умов якого, банк прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту на поточні потреби в сумі 47 500, 00 євро на строк з 30 листопада 2007року по 31 липня 2014року зі сплатою процентів 12,5% річних, а позичальник прийняв на себе зобовязання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки за користування кредитом, штрафні санкції у відповідності до умов договору, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між ПАТ АБ «Порто-Франко» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 зобовязується відповідати перед банком в повному обємі за своєчасне та повне виконання зобовязання позичальника - ОСОБА_7 за кредитним договором.

18 травня 2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко та ТОВ «Альянс Фінанс» уклали договір про відступлення прав вимоги № 17 щодо зазначеного кредиту, а останній 19 травня за договором відступлення прав вимоги уклав договір з ОСОБА_9 котрий в цей же день відступив право вимоги ОСОБА_6

Посилаючись на зазначені обставини,просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2016року замінено позивача з ПАТ АБ «Порто-Франко» на фізичну особу ОСОБА_6.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Топ Фінанс" про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №2987/2-07 від 30.11.2007 року у сумі 73287,05 євро (що еквівалентно 2016589,62 грн.). Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі по 1827,00 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового,про відмову в заявлених вимогах,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що сума заборгованості погашена ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» в період чинності укладеного договору факторингу від 22 серпня 2014 року відповідно до довідки № 178 від 10.09.2015 року,котру районний суд помилково не взяв до уваги; відсутність оригіналів договорів; отримання відшкодування за рахунок заставного майна відповідно рішення Господарського суду котрому районний суд не надав оцінки; за змістом договори про відступлення прав вимоги є договорами факторінгу, а тому не породжують прав та обовязків так як є нікчемними та на те, що ОСОБА_9 передав право вимоги ОСОБА_6,яке ще не існувало.

В судове засідання третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Топ Фінанс" не зявився,про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином так як матеріали справи містять докази про обізнаність його щодо розгляду справи в апеляційному суду Одеської області.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін, що зявились,перевіривши матеріали справи , та обговоривши доводи апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.303 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що 30.11.2007року між АКБ «Порто-Франко» та відповідачкою ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №2987/2-07, відповідно до умов якого, банк видав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 47 500, 00 євро з 30 листопада 2007року по 31 липня 2014року зі сплатою процентів 12,5% відсотків річних.

П.п. 2-1.-2.5. кредитного договору №2987/2-07 від 30.11.2007року передбачено, що забезпеченням повернення всієї суми кредиту, сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, пені та штрафних санкції за кредитом є майнові права на нежитлове приміщення ПП «СІБАРІС», розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Івана Франка, буд. 42, загальною площею 256,00кв.м., згідно додаткової угоди №2 до договору застави майнових прав від 01.08.2007року №564/1-07-ИП та всіх додаткових угод до нього; житлова квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 30,8кв.м., згідно договору іпотеки від 30.11.2007року та всіх додаткових угод до нього; порука ОСОБА_5 згідно договору поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року та всіх додаткових угод до нього.

В забезпечення виконання зобовязань 30.11.2007року між АКБ «Порто-Франко» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки №30-11-2007/4, згідно з яким, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором №2987/2-07 від 30.11.2007року у розмірі 47 500,00євро зі сплатою 12,5% річних.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки у разі невиконання позичальником зобовязань по кредитному договору позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

З метою надання відповідачам можливості та часу на погашення кредитної заборгованості перед позивачем, між ПАТ АБ «Порто-Франко» та відповідачами - ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були укладені додаткові угоди до кредитного договору та додаткові угоди до договору поруки.

Невиконання відповідачами своїх зобовязань по вищезазначеним договорам та додатковим угодам до них, зумовило звернення ПАТ АБ «Порто-Франко» до суду із відповідним позовом.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість за кредитом на 01.04.2016 року становить :

-тіло кредиту-46 387,29 євро., що становить 1 384 634,49 грн.

-відсотки-26 800,76 євро, що становить-802 942,69 грн.( а.с.154 т.1)

До загальних засад цивільного законодавства відносять,зокрема ,неприпустимість позбавлення права власності,крім випадків,встановлених Конституцією України та законом,свобода договору,справедливість ,добросовісність та розумність( стаття 3 ЦК України).

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судами укладенні договори про відступлення права вимоги : 18 травня 2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко та ТОВ «Альянс Фінанс» уклали договір про відступлення прав вимоги № 17 щодо зазначеного кредиту, а останній 19 травня за договором відступлення прав вимоги уклав договір з ОСОБА_9 котрий в цей же день відступив право вимоги ОСОБА_6 та керувались ст.ст.512-519 ЦК України( а.с. 218-235)

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин районний суд дійшов вірного висновку, що позивачем набуто право вимоги за договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу так як договір відступлення права вимоги не є предметом перегляду в цій справі.

Отже, суд установив, що ОСОБА_6 за договором відступлення права грошової вимоги від 19 травня 2016 року з моменту його укладення набула відповідних прав та обовязків за договором банківського рахунку та має право вимагати належного виконання зобовязання за цим договором.

Посилання на неправомірність укладення договорів відступлення прав вимоги ґрунтуються на припущеннях так як ст.204 ЦК України закріплено правомірність правочину та зазначено, що правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Законодавством не встановлено нікчемності договору відступлення прав вимоги з підстав притворності договору .Сторони у справі не оспорювали у встановленому порядку правомірність вчинених правочинів.

Виходячи з вищезазначеного, посилання на те, що зазначені договори відступлення прав вимоги є нікчемними не приймаєься до уваги так як вони відносяться до оспорюваних правочинів та їх неправомірність судом не встановлена.

22.08.2014року між ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ АБ «Порто Франко» був підписаний акт приймання передачі прав вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2015року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015року, було визнано недійсним договір факторингу №2 укладений 22.08.2014року між ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ АБ «Порто Франко». Визнано недійсним договір відступлення права вимоги, речові права за яким зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №1451, укладений 22 серпня 2014року між ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ АБ «Порто Франко». Визнано недійсним договір відступлення права вимоги, обтяження за яким зареєстровані у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за номером 1520, укладений 22 серпня 2014року між ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та ПАТ АБ «Порто Франко» про відступлення права вимоги за договорами застави.

Посилання заявника на виконання боргових зобовязань ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» та на вимоги ст.545 ЦК України оцінюється критично так як довідка на яку посилається заявник видана юридичною особою,котра не являлась кредитором, та захист свого права не може здійснюватися шляхом порушення права кредитора, не позбавляє права боржників звернутись до суду з позовом в загальному порядку.

Матеріалами справи встановлено, що 18 травня 2016року між ПАТ АБ «Порто Франко» та ТОВ «Альянс Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги №17, відповідно до умов якого, первісний кредитор - ПАТ АБ «Порто Франко» передав, а новий кредитор - ТОВ «Альянс Фінанс» прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за наступними договорами, зокрема за кредитним договором №2987/2-07від 30.11.2007року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_7, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 22.03.2013року, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 30.11.2007року, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року.

19 травня 2016року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_9 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, кредитор - ТОВ «Альянс Фінанс» передає у повному обсязі, а новий кредитор ОСОБА_9 приймає на себе у повному обсязі право вимоги і становиться кредитором, що належить кредитору за кредитними договорами, наданими фізичним особам, зокрема за кредитним договором №2987/2-07від 30.11.2007року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_7, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 22.03.2013року, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 30.11.2007року, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року.

19.05.2016року між ТОВ «Альянс Фінанс» та ОСОБА_9 був підписаний акт прийому передачі до договору про відступлення права вимоги від 19 травня 2016року.

У подальшому, 19 травня 2016року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, кредитор - ОСОБА_9 передає у повному обсязі, а новий кредитор ОСОБА_6 приймає на себе у повному обсязі право вимоги і становиться кредитором, що належить кредитору за кредитним договором, наданому фізичні особі - за кредитним договором №2987/2-07від 30.11.2007року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_7, а саме: кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання боржником боргових зобовязань за кредитним договором станом на 18.05.2016року в сумі 73 953,23 євро, яка за курсом НБУ становить 2 126 667,49грн., за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 22.03.2013року, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 30.11.2007року, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року. За цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за основаним договором, за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_8 30.11.2007року, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року. Право вимоги до боржника переходить від кредитора до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

19.05.2016року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був підписаний акт прийому передачі до договору про відступлення права вимоги від 19 травня 2016року.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку, що право вимоги за кредитним договором №2987/2-07від 30.11.2007року від 30.11.2007року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_7, за договором поруки №30-11-2007/4 від 30.11.2007року, укладеним між ПАТ АБ «Порто Франко» та ОСОБА_5, належить ОСОБА_11.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Наявна заборгованість за кредитним договором №2987/2-07від 30.11.2007року, підтверджена розрахунком яка дорівнює 73 287,05 євро, та складається з: 46 387, 29 євро загальна заборгованість за кредитом, 26 899,76 євро заборгованість за відсотками та не спростована боржником.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 червня 2016року, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2987/2-07 укладеним 30.11.2007р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Порто-франко" та ОСОБА_7 у розмірі 73287,05 євро, що за курсом НБУ, станом на 01.04.2016р., складає 2187577,18 грн., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, було встановлено факт укладення кредитного договору №2987/2-07 від 30 листопада 2007року та договору поруки №30-11-2007/4 від 30 листопада 2007року.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку, щодо підтвердження фактів вищезазначених договорів.

Матеріали справи не містять доказів щодо виконання рішення господарського суду Одеської області від 14 червня 2016 року щодо продажу на прилюдних торгах в рахунок погашення кредитної заборгованості нежитлової будівлі , що знаходиться в м. Одеса по вул. І.Франка,42.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року визнана мирова угода між ОСОБА_9 ,ОСОБА_7сімаченко О.Я,ОСОБА_12 та ПП «Сібаріс» відповідно до котрої за іншими кредитними зобовязаннями нежитлова будівля, що знаходиться в м. Одеса по вул. І.Франка,42. врахована в рахунок боргових зобовязань. ( а.с.40-43 т.2 )

Кредитору належить право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором або дострокове стягнення кредиту, або звернення стягнення на предмет іпотеки, або ж одночасне заявлення таких вимог у тому разі, якщо позичальник та іпотекодавець є різними особами.

Тобто, кредитор наділений альтернативними способами захисту своїх прав: стягнення боргу за кредитним договором або звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, наявність судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно не виключає право кредитора на обрання такого способу судового захисту, як стягнення заборгованості за кредитним договором..

Виходячи з вищезазначеного,судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому з підстав ст.308 ЦПК України рішення районного суду залишається без змін.

Керуючись ст. 218, 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.І. Дрішлюк

ОСОБА_4