Справа № 639/3480/17
Провадження № 2/639/1634/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року суддя Жовтневого районного суду міста Харкова Гаврилюк С.М. розглянувши заяву клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Харківська міська рада у особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення ,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить суд відстрочити сплату судового збору у сумі 640 грн. до ухвалення рішення по справі, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Аналіз вказаних норм ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" свідчить про те, що суд може відстрочити стороні сплату судового збору, враховуючи її майновий стан.

При цьому особа, яка звертається із відповідним клопотанням, повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище, та подати суду відповідні докази (документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору зазначив що являється студентом денної форми навчання, у зв'язку з чим не має можливості знайти постійну роботу та отримувати доход, проте не надав до суду жодних належних та допустимих доказів щодо підтвердження скрутного матеріального становища позивача саме на час звернення в червні 2017 року до суду з вказаним вище позовом .

Не посвідчена належним чином копія довідки від 13.07.2016 не підтверджує скрутне матеріальне становище позивача в 2017 році.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв'язку з цим, недоведеність належними доказами незадовільненого матеріального стану позивача та відсутністю у нього коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатись підставою для звільнення від сплати судового збору чи відстрочення такої сплати.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів щодо підтвердження тяжкого майнового стану, у звязку з чим заявник можливо не здатний сплатити суму судового збору, встановленого законодавством України, суд відповідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України не вбачає підстав для задоволення необґрунтованої заяви позивача.

Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У звязку з наведеним, відмова заявнику у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення сплати судового збору, як це передбачено законом, а саме ст. 82 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вище викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови позивачеві у задоволенні необґрунтованої заяви про відстрочення сплати судового збору.

Керуючись ст. 82 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні необгрунтованого клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Харківська міська рада у особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.М.Гаврилюк