Справа № 203/2055/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Кіровського районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Казака С.Ю.,

при секретарі Булеці А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Центральний районний в м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник із вищевказаною заявою, в якій просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме народження 18 листопада 2016 року в м. Ялта в АР Крим спільної з ОСОБА_2 дитини сина ОСОБА_3 Свою заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що з незалежних від неї обставин після визнання АР Крим тимчасово окупованою територією не змогла її залишити та народила сина ОСОБА_3 в м. Ялта в АР Крим, отримала всі необхідні медичні документи на дитину та свідоцтво про народження в органах, що діють та окупованій території та не визнаються на іншій території України. На теперішній час заявник та її дитина покинули тимчасово окуповану територію України АР Крим і мають зареєстроване місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, в звязку із чим заявник звернулась до Центрального районного в м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області задля проведення державної реєстрації народження своєї дитини та отримання свідоцтва відповідного зразка, у відповідь на що отримала письмову відмову із посиланням на те, що надані заявником для реєстрації народження дитини документи не визнаються Україною, оскільки видані органами, що діють на тимчасово окупованої території України. За викладених обставин заявник і звернулась до суду із даною заявою окремого провадження, яку просила задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання заявник, заінтересована особа не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в звязку із чим у відповідності до ст.257-1 ч.2 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за фактичної явки учасників її розгляду.

Дослідивши матеріали цивільної справи окремого провадження, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 28 квітня 2012 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та заявником ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, про в книзі реєстрації шлюбів 28 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №247. Заявник змінила своє прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_2. (а.с.12)

Відповідно до копій паспортів громадян України заявник та її чоловік ОСОБА_2 мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце свого проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.5-11)

18 листопада 2016 року на тимчасово окупованій території України в м. Ялта в Автономній Республіці Крим у заявника та її чоловіка ОСОБА_2 від шлюбу народилась друга спільна дитина син ОСОБА_3, про що органом реєстрації актів громадянського стану, що діє на вказаній тимчасово окупованій території України, видано свідоцтво про народження, медичне свідоцтво про народження. Про факт народження у подружжя ОСОБА_3 вищевказаної спільної дитини свідчать і наявні в матеріалах справи копії фотокарток та медичної документації на дитину. (а.с.13-17, 19-34)

30 травня 2017 року Центральним районним в м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області за наслідками розгляду поданих заявником документів відмовлено останній у проведенні державної реєстрації народження дитини заявника сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Письмову відмову вищевказаної заінтересованої особи мотивовано тим, що для проведення державної реєстрації народження дитини заявником були надані документи, видані органами/посадовими особами органів тимчасово окупованої території України, діяльність яких та видані ними документи Україною вважаються незаконними. (а.с.18)

Необхідність встановлення факту, що має юридичне значення (факту народження особи на тимчасово окупованій території України), зумовлена потребою заявника у реєстрації народження свого сина та отримання свідоцтва про народження відповідного зразка.

Правовідносини з приводу встановлення факту, що має юридичне значення, факту народження особи на тимчасово окупованій території України врегульовані положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), СК України, ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрації актів цивільного стану», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі Правила).

Так, статтею 7 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно ст.ст.2, 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.1, 2, 3 Розділу І Правил державна реєстрація народження фізичної особи здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження.

Нормою ст.13 ч.1-4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.1 Глави 1 Розділу ІІІ Правил визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п.2 Глави 1 Розділу ІІІ Правил визначено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: 1) медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024, та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоровя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року №9; 2) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі. У разі відсутності лікаря або фельдшера державна реєстрація народження проводиться на підставі вказаного акта та медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу.

За змістом ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Тимчасово окупованою територією визнається і територія АР Крим. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до норми ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

За змістом ст.13 ч.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.4 Глави 1 Розділу ІІІ Правил слідує, що за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.234 ч.2 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Нормою ст.256 ЦПК України закріплено перелік таких юридичних фактів, що підлягають встановленню в порядку окремого провадження, де серед іншого зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Пунктом 8 Глави 1 Розділу ІІІ Правил передбачено, що державна реєстрації народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження копії такого рішення або будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в день її предявлення заявником.

Згідно ст.18 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Нормою ст.3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення. Правова позиція суду та прийняте на її підставі рішення ґрунтуються на тому, що згідно норм Конституції України та наведених положень законів забезпечення можливості реалізації та захист прав, свобод та інтересів громадян є одним із головних обовязків держави, виконання якого не може бути вибірковим. Отже, держава повинна захищати та сприяти реалізації законних прав, свобод та інтересів всіх своїх громадян, в тому числі права на проведення державної реєстрації актів цивільного стану як офіційного визнання і підтвердження державою фактів, з якими повязується подальше виникнення в громадян певних цивільних прав і обовязків, реалізація яких залежить від можливості прийняття до уваги фактичних даних, викладених в документах, складених та виданих органами, що діють на тимчасово окупованій території України. Стосовно даної цивільної справи, то правом, яке держава має захищати та забезпечувати можливість для реалізації, є право заявника, як громадянки України, яке є одночасно і її обовязком, на державну реєстрацію народження своєї дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, а відтак і забезпечення реалізації вже вказаною дитиною заявника свого права на державну реєстрацію свого народження, на набуття громадянства України за народженням. Натомість, реалізація вказаних прав в позасудовому порядку наразі неможлива з обєктивних причин неможливості прийняття у відповідності до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державними органами України, в тому числі органами ДРАЦС України, документів, якими посвідчується факт, дата, місце народження дитини, а також дані про її батьків.

Разом з тим, згідно практики ЄСПЛ, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, а саме висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), а також згідно Консультативного висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) (так званий «намібійський виняток») не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій окупованій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, керуючись наведеними вище нормами законодавства та спираючись на вищезазначені правові висновки, приймаючи до уваги значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника та самої дитини, враховуючи, що викладені в наданих стороною заявника документах, виданих на тимчасово окупованій території України, де органи державної влади України тимчасово не діють, фактичні дані не суперечать і повністю узгоджуються з іншими доказами у справі, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи і досліджені судом докази в своїй сукупності дозволяють суду в повній мірі переконатись в дійсності заявленого для встановлення юридичного факту, а саме народженні 18 листопада 2016 року ОСОБА_3 в м. Ялта, Автономна Республіка Крим, Україна, батьком якого є громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, а матірю заявник громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідності до ст.257-1, 367 ЦПК України дане рішення суду має бути допущене до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 124 Конституції України, ст.7 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ст.144 СК України, ст.ст.2, 6, 9, 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст.1, 3, 9, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»,п.1, 2, 3 Розділу І, п.1, 2, 4, 8 Глави 1 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5,ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 212, 213, 215, 256, 257-1, 259, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Центральний районний в м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження Україна, Автономна Республіка Крим, м. Ялта, батько дитини громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мати дитини громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя С.Ю. Казак