ухвала

іменем україни

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: Приватне підприємство «Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дубова ТетянаВолодимирівна, про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати торгів, проведених Приватним підприємством «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.») 20 січня 2012 року з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, протокол прилюдних торгів та акт про проведення прилюдних торгів

Також рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_4 зазначеної квартири. Указував, що він брав участь у зазначених торгах, сплатив на користь ПП «Нива-В.Ш.» гарантійний внесок в розмірі 15 270 грн, 274 860 грн сплатив на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (далі - Київське ВДВС Полтавського МУЮ) за придбане майно та 15 270 грн доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених ним коштів склала 305 400 грн.

Посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за його позовом стягнуто з ПП «Нива-В.Ш.» на його користь суму в розмірі 30 540 грн, вважає, що решту коштів мають повернути відповідачі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Київський ВДВС Полтавського МУЮ. З урахуванням уточнень, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на його користь 437 451 грн 86 коп., з яких: 249 327 грн 27 коп. - безпідставно збережені кошти, 10 533 грн 71 коп., 3 % річних, 177 570 грн 88 коп. сума інфляції.

Просив також суд стягнути з Київського ВДВС Полтавського МУЮ на його користь 44 797 грн 91 коп., з яких: 25 532 грн 77 коп. безпідставно набуті кошти, 1 080 грн 77 коп. 3 % річних, 18 184 грн 41 коп. сума інфляції.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_4 249 327 грн 27 коп. у рахунок повернення безпідставно збережених коштів, 10 553 грн 71 коп. як 3% річних та 144 859 грн 12 коп. індексу інфляції, а всього 404 740 грн 10 коп.

Повернуто ОСОБА_4 24 932 грн 73 коп., зарахованих в якості виконавчого збору, шляхом їх списання з рахунків Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області.

Вирішено питання про судовий збір.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року з урахуванням ухвали того ж суду від 20 липня 2016 року про виправлення описки, рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції задоволено частково.

Стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь ОСОБА_4 24 932,73 грн зарахованих в якості виконавчого збору, шляхом їх списання з рахунків Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області.

В іншій частині позовних вимог до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовлено.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи частково рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову до державної виконавчої служби, апеляційний суд виходив з того, що позивачем були сплачені грошові кошти за придбання майна на прилюдних торгах, організатором яких від імені Київського ВДВС Полтавського МУЮ діяло ПП «Нива-В.Ш.», на підставі договору від 23 вересня 2011 року № 1711068 про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), а саме: квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, який за своїм змістом не є договором комісії.

Апеляційний суд дійшов висновку, що саме з Київського ВДВС Полтавського МУЮ як продавця арештованого майна, реалізованого на прилюдних торгах, на користь покупця ОСОБА_4 слід стягнути сплачені ним кошти на підставі ст. 216 ЦК України, а не з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», який не є стороною цього договору.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та суми інфляції, колегія суддів апеляційного суду виходила з відсутності правових підстав, оскільки це не були безпідставно сплачені кошти, а підлягають поверненню внаслідок застосування реституції.

Доводи скарги про те, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що вимоги до банку заявлені на підставі ст. ст. 400, 1212-1214 ЦК України, а тому підлягають задоволенню, а також про те, що оскільки банку було відомо про визнання торгів недійсними однак він продовжував утримувати кошти безпідставно, тому є підстави для стягнення процентів за користування коштами на підставі ст. 1214 ЦК України є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2006 року та від 07 листопада 2007 року, які були укладені між банком та ОСОБА_6

У результаті примусового виконання рішення суду, зазначена іпотечна квартира була реалізована відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів від 20 січня 2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. При цьому, переможцем торгів став ОСОБА_4, який отримав свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш» з реалізації квартири АДРЕСА_3; визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів; визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_4 вищевказаної квартири.

До проведення торгів, його учасником ОСОБА_4 було сплачено гарантійний внесок на користь ПП «Нива-В.Ш» в сумі 15 270 грн, а після перемоги на торгах - 274 860 грн за придбане нерухоме майно та 15 270 грн, в якості доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів, за якою було реалізовано предмет іпотеки, склала 305 400 грн.

Як убачається з матеріалів справи, сума грошових коштів, отриманих від переможця торгів ОСОБА_4 в розмірі 274 680 грн, була перерахована на рахунок Київського ВДВС та розділена останнім наступним чином:

249 327 грн 27 коп. трьома рівними платежами в сумі 83 109 грн 08 коп. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року, перераховані ПАТ «Укрексімбанк»;

24 934 грн 73 коп. трьома рівними платежами в сумі по 8 310 грн 91 коп. згідно з платіжними дорученнями від 26 січня 2012 року перераховані до Державного бюджету України згідно з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

150 грн трьома платежами по 50 грн перераховано як витрати на проведення виконавчих дій;

450 грн перераховано на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як авансовий внесок.

Із позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу позову посилався на те, що він на прилюдних торгах придбав нерухоме майно. Рішенням суду визнано недійсними прилюдні торги, які є спеціальною процедурою, за результатами якої укладається договір-купівлі продажу. У зв'язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що має право на повернення коштів.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Сторонами такого правочину є покупець - учасник прилюдних торгів, яким може бути фізична чи юридична особа, і продавець.

Вирішуючи питання хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладання на торгах договору виступає представником ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року.

За нормами ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 зазначеної статті також передбачено, що положення цієї глави (Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави») застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Статтею ст. 1214 ЦК України, на яку також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином.

Так, норми ст. ст. 1212 та 1214 ЦК України обґрунтовано не застосовано судами попередніх інстанцій, оскільки грошові кошти в загальній сумі 249 327,27 грн, які були перераховані до банківської установи згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції є грошовими коштами, які отримані на виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто, на відповідній правовій підставі.

Твердження представникам позивача про те, що відповідна правова підстава відпала на час вирішення даної справи судом не заслуговує на увагу.

Єдиною правовою підставою отримання грошових коштів для ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» є судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Результати проведених 20 січня 2012 року прилюдних торгів, протокол від 20 січня 2012 року та акт про проведення прилюдних торгів від 20 січня 2012 року не є відповідною правовою підставою для отримання даних грошових коштів в розумінні ст. 1212 ЦК України.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко