Справа №475/1135/16-ц 07.09.2017 07.09.2017 07.09.2017
Провадження №22-ц/784/1625/17
Справа № 475/1135/16-ц Головуючий першої інстанції: Єгорова Н.І..
Провадження № 22-ц/784/1625/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Доманівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про стягнення 3% річних, інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням рішення суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, який обґрунтовував тим, що рішенням Доманівського районного суду від 28 листопада 2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 січня 2014 р., стягнуто з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики в сумі 31161 грн.

Зазначав, що виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення суду, було розпочато 07 лютого 2014р. Проте, з часу набрання рішенням законної сили по 15 липня 2016р. боржником було сплачено лише 9256грн. 48коп.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточненої позовної заяви від 17 травня 2017 р., ОСОБА_4 остаточно просив стягнути з ОСОБА_3 інфляційні втрати у розмірі 20947 грн. 92 коп. та три процента річних за усі дні прострочення виконання рішення суду у розмірі 2489 грн. 52 коп.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 р. залучено Доманівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що вона не має матеріальної можливості виплатити борг в повному обсязі, так як доходів, крім пенсії, не має. Щомісяця у неї з пенсії вираховують 20% на погашення боргу, а тому вважає, що рішення суду виконує. Крім того, на думку представника відповідачки, оскільки рішення суду знаходиться на стадії примусового виконання, то відсутні підстави для застосування ст.. 625 ЦК України.

Представник третьої особи - державний виконавець Доманівського відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 р. в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачки -ОСОБА_5 - просив рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.11.2013 р., яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20.01.2014 р., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 10.03.2013р. в загальному розмірі 31161 грн., з яких 23970грн. основного боргу, що еквівалентно 3000 доларам США за курсом НБУ станом на 29.08.2013р., та 7191грн. відсотків.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Доманівського районного управління юстиції від 07.02.2014р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 06.02.2014р. Доманівським районним судом Миколаївської області на виканання про стягнення з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 31161 грн. Із-за відсутності майна у боржниці, на яке можна звернути стягнення, виконавчий лист направлений на виконання до Пенсійного фонду України для стягнення грошових сум в розмірі 20% пенсії боржниці на погашення заборгованості за договором позики.

Станом на 15.07.2016 р. з суми боргу 31161 грн. відповідачкою було сплачено лише 9256грн. 48коп., що відповідачкою не заперечувалось.

На час розгляду даної справи рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.11.2013 р. не виконано.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому до них не можуть застосуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст.625 ЦК України), та посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у вищевказаному судовому рішенні Верховного Суду України та в судовому рішенні, яке є предметом апеляційного перегляду, наявні різні фактичні обставини.

Так, правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2016 року (справа № 6-2759цс15), стосується спору, який виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов'язання органу виконавчої влади перерахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Тобто спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення про виплату грошової допомоги унаслідок отримання позивачем інвалідності, пов'язаної із захворюванням щодо проходження військової служби, й до таких правовідносин не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), такі правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Між тим, у справі, яка переглядається, спір виник у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про стягнення боргу за договором позики.

Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини п'ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Отже, виходячи з правової природи грошового зобов'язання та визначених законодавством підстав для його виникнення, у зв'язку зі стягненням на підставі рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.11.2013 р. боргу за договором позики між сторонами виникли грошові зобов'язання.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За такого, невиконання ОСОБА_3 грошового зобов'язання, що виникло на підставі судового рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_4 суми боргу за договором позики, є підставою для стягнення з неї інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України.

Викладене відповідає правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15.

Таким чином, враховуючи межі заявлених позовних вимог, за період з 21 січня 2014 року (наступний день після набрання рішення Доманівського районного суду від 28 листопада 2013 р. законної сили) по 17 травня 2017 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 20947грн.92коп. та три процента річних у розмірі 2489 грн. 52 коп., всього - 23437грн.44коп. Вказані суми були розраховані позивачем з урахуванням щомісячних відрахувань з пенсії відповідачки в порядку примусового виконання рішення суду.

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 625 ЦК України до грошового зобов'язання, яке виникло у зв'язку зі стягненням грошової суми за рішенням суду про стягнення боргу за договором позики. За такого, не можна вважати обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4,

В зв'язку з викладеним рішення суду першої інстанції відповідно до п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 1157грн. 52коп., а саме, відшкодування судового збору за подання позову та апеляційної скарги (551грн.20коп. + 606грн.32коп.)

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2017 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 інфляційні втрати у розмірі 20947 грн. 92 коп. та три процента річних у розмірі 2489 грн. 52 коп., всього - 23437 грн. 44 коп. (двадцять три тисячі чотириста тридцять сім гривень сорок чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 1157грн. 52коп. (одна тисяча сто п'ятдесят сім гривень п'ятдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська