Провадження № 2/761/2605/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та процентів за безпідставне користування грошима, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та процентів за безпідставне користування грошима.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленість про продаж земельної ділянки, позивачем було передано відповідачу кошти в розмірі 40000,00 грн., а саме: 12000,00 грн. - 23.04.2011 року, 7000,00 грн. - 12.09.2011 року, 21000,00 - 15.09.2011 року, та визначено в розписці загальну суму 5000,00 доларів США. 23.07.2012 року відповідач не з'явилася до нотаріуса для укладення договору-купівлі. 03.08.2012 року відповідачу надсилалася вимога про повернення грошей. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.08.2013 року позовні вимоги позивача було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 40384,85 грн. Відповідач не виконує рішення суду та заборгованість залишається непогашеною.

Тому позивач просила стягнути з відповідача суму в розмірі, яка складається: інфляційні втрати - 31228,27 грн. та 3% річних - 3401,52 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 23.04.2011 року відповідач отримала у позивача грошові кошти в сумі 12000,00 грн., в якості авансу за продаж земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 24000,00 доларів США, 12.09.2011 року - 7000,00 грн., 15.09.2011 року - 21000,00 грн., станом на 15.09.2011 року загальна вартість авансу становить 5000,00 доларів США, що підтверджується відповідними розписками (а.с. 5-6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.08.2013 року позовні вимоги позивача було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 40384,85 грн. (а.с. 9-13).

Відповідач не виконує рішення суду та заборгованість залишається непогашеною.

Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, а останній мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Згідно із розрахунку, судом встановлено, сума індексу інфляції за період з 25.11.2013 року по 31.10.2016 року складає : 31228,27 грн., сума 3% річних за період прострочення з 25.11.2013 року по 31.10.2016 року складає : 3401,52 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу було завдано збитки з вини відповідача, у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та процентів за безпідставне користування грошима - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат та трьох процентів річних в розмірі 34629,79 грн., судові витрати в розмірі 551,20 грн., а всього підлягає стягненню 35180,99 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя