Справа № 640/4714/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Московський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2017 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за позивачем право власності на нежиле приміщення підвалу №4- місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30; на нежиле приміщення підвалу №3-місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, та скасувати арешти з вказаних нежилих приміщень, що накладені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року у справі №2-1204/10/13, та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №26508175 від 17.08.2011 року, виданою Московським ВДВС ХМУЮ. В обгрунтування вказаних вимог посилається на наступне. 28.04.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір дарування вказаних нежитлових приміщень, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_4 10.02.2017 року представник позивача звернулась до Центру надання адміністративних послуг Департаменту реєстрації ХМР з метою реєстрації свого права власності на нерухоме майно, але 15.02.2017 року їй було відмовлено, оскільки у Державному реєстрі наявні обтяження вказаного нерухомого майна. Підставами для обтяження зазначаються ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року. Оскільки права власності виникло у позивача з моменту нотаріального посвідчення договорів дарування, та законодавством не передбачено обовязкову державну реєстрацію вказаних договорів, тому обтяження на спірне нерухоме майно порушують права позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, та позов визнав в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_5 не заперечувала проти позову.

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що правочин є вчиненим з моменту його реєстрації, та право власності також набуває у набувача з моменту такої реєстрації, а тому договір дарування є неукладеним, а позовні вимоги про скасування арешту майна є безпідставними, оскільки позивач не є стороною по справі №2/1204/10/13, та просила застосувати строки позовної давності.

Представник третьої особи Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання права.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договорів дарування нежилого приміщення від 28.04.2010 року, відповідач ОСОБА_2 передав безоплатно, а відповідач прийняла у дар належні нежитлові приміщення, підвалу №3, №4- місця для паркування площею 16,1 кв.м. кожний в літ. А-9, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30.

Рішеннями державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15.02.2017 року, було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки наявні обтяження на вказане нерухоме майно, а саме ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року, та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року видана Московським ВДВС ХМУЮ.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. ( ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України на день укладення договорів дарування, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, керуючись нормами ст. 722 ЦК України, суд приходить до висновку, що право власності за договорами дарування у позивача виникло з моменту нотаріального посвідчення таких договорів та прийняття дарунку обдарованим. А посилання представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що в позивача не виникло право власності на дарунок у зв'язку з тим, що договір дарування підлягав державній реєстрації, а така не була проведена, підлягають відхиленню, оскільки договір дарування є укладеним із моменту його нотаріального посвідчення і державної реєстрації не потребує.

В п. 2 Постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Відповідачем по справі ОСОБА_2, який був власником даного майна визнається позов в повному обсязі, представник ПАТ КБ «Приватбанк», який вказав, що заборгованість ОСОБА_2 перед банком відсутня також не заперечував проти даного позову, а представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» не є власником вказаного майна. Також суд, вважає, що вимога про визнання права власності є передчасною, оскільки у позивача вже виникло права власності за вказані нежитлові приміщення підвалу, а зареєструвати своє право власності вона взмозі після зняття обтяжень речових прав.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень підвалу №3 та №4 місця для паркування, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, та позивач не є особою, права, якої обтяжуються, а тому її право власності на нерухоме майно відповідно до положень ст. 321 ЦК України, не може бути обмежено шляхом арешту та заборони на відчуження за боргами іншої особи (відповідача ОСОБА_2Т.), а тому позовна вимога про звільнення вказаного майна з-під арешту, що накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року в ході виконавчого провадження №26508175 підлягає задоволенню. А вимога щодо скасування арешту накладеного на спірне майно ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.06.2010 року у справі №2-1204/10/13 задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу, а тому позивач не позбавлена можливості звернутись до Київського районного суду м. Харкова в рамках цивільної справи №2-1204/10/13 із заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову вживаються судом до набранням рішення законної сили.

Посилання представника ПАТ «Укрсоцбанк» на строки позовної давності є недоцільними, оскільки позивач вже є власником спірного нерухоме майна з моменту укладення вказаних правочинів, а у державній реєстрації позивачеві було відмовлено 15.02.2017 року у звязку з наявністю обтяжень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині звільнення з-під арешту майна-спірних нежитлових приміщень, що накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року в ході виконавчого провадження №26508175, а в іншій частині позову суд відмовляє з наведених вище підстав.

За приписами ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту майно нежиле приміщення підвалу №4 місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, та нежиле приміщення підвалу №3 місце для паркування площею 16,1 кв.м. в літ. А-9, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 30, накладений постановою старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.08.2011 року в ході виконавчого провадження №26508175.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1, судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп., тобто по 213 грн. 33 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий