РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15893/16-ц

пр. № 2/759/1577/17

14 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого- судді Петренко Н.О.

при секретарі Рагімовій Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації

встановив:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.01.2016р. вона, як фізична особа-підприємець, уклала з відповідачем трудовий контракт, згідно п. 6.4. якого у випадку дострокового розірвання трудового контракту сторони зобов`язані повідомити одна одну не пізніше ніж за 30 днів. 24.10.2016р. шляхом поштового засобу зв`язку було отримано заяву відповідача ОСОБА_2 про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу - переїздом на нове місце проживання. Натомість документального підтвердження переїзду на нове місце проживання відповідачем не надано. Наказом від 07.11.2016р. відповідача було звільнено. Позивачем було направлено претензію відповідачу, в якій запропоновано сплатити 50 000,00 грн. грошового зобов`язання, як передбачено п. 7.4. контракту у разі дострокового розірвання договору з ініціативи працівника, але відповідач на претензію не відповіла. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушені умови контракту, тому позивач повинна їй сплатити 50 000,00 грн. грошової компенсації за порушення умов трудового контракту в частині не повідомлення про дострокове розірвання контракту за 30 днів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що трудовий контракт між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений з порушенням трудового законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

29.01.2016р. розпорядженням № 8 ФОП ОСОБА_1 прийняла ОСОБА_2 на роботу на посаду педикюрника

01 лютого 2016 року між ОСОБА_1, зареєстрованою як фізична особа-підприємець, та ОСОБА_2 був укладений трудовий контракт.

Пункт 6.4. контракту передбачає, що у випадку дострокового розірвання трудового контракту сторони зобов`язані повідомити одна одну не пізніше ніж за 30 днів.

Згідно п. 7.4. контракту у випадку дострокового розірвання трудового контракту з ініціативи працівника останній зобов`язаний відшкодувати роботодавцю сплачені витрати, пов`язані з оплатою курсів підвищення кваліфікації (майстер-класів, семінарів), а також сплатити недоотриманий прибуток у вигляді грошової компенсації 50 000,00 грн.

17.10.2016р. ОСОБА_2 направила ФОП ОСОБА_1 заяву про звільнення за власним бажанням з 17.10.2016р. у зв`язку з переїздом на нове місце проживання та неможливістю продовжувати роботу.

25.10.2016р. ОСОБА_2 була направлена претензія , в якій останній було запропоновано сплатити на користь позивача грошові зобов`язання в сумі 50 000,00 грн.

Наказом № 8-3В від 07.11.2016р. ОСОБА_2 звільнено з 07.11.2016р. з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Згідно ст.. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (зокрема переїзд на нове місце проживання), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскільки трудовий контракт був укладений сторонами з порушенням трудового законодавства України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що не обґрунтовані на законі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 38 КЗпП України, суд-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: