Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2017р. Справа №642/1634/15 Провадження №2/642/690/17

Суд у складі: Головуючого судді: Євтіфієв В.М.;

Секретаря : Пшеничної Т.М.;

За відсутності позивача ОСОБА_1, участі представника позивача ОСОБА_2, відсутності відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», який заявив про розгляд справи за їх відсутності, за відсутності третьої особи Інспекції з питань захисту прав споживачів;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, третя особа Інспекції з питань захисту прав споживачів до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В мотивуванні позовних вимог позивач вказав, 22 грудня 2006 року між відповідачем та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір), відповідно до п 1.1 якого відповідач зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 94200,00 доларів США та сплатити проценти, комісії. Відповідно до п 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється на рівні 12,3% річних.

16.06.2007 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 120200,00 доларів США та сплатити проценти, комісії.

11.03.2009 року між Позивачем та Відповідачем була укладена додаткова угода до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторонами був підписаний новий графік платежів без змін будь - яких інших умов.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та Положення Національного банку України «Про кредитування», наданий кредит є споживчим кредитом.

Так, згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Факт приховання відповідачем важливої інформації перед підписанням договору, невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов фактичним є введення позивача в оману.

Відповідач не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів» № -XII від 12.05.1991 р. (далі - Закон), свідомо не надав позивачу перед укладанням Кредитного договору інформації, що передбачена нормами п. 2 ст. 11 Закону, для того, щоб вплинути на здійснення Позивачем вибору щодо отримання кредиту саме у Відповідача, так як побачивши реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, Позивач міг би відмовитись від отримання кредиту у Відповідача, та звернутися до іншого банку.

Таким чином, позивач заявляє позовні вимоги:

- визнати недійсним договір про надання кредиту № 0 від 22.12.2006p., укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1;

- визнати недійсним додатковий договір № 1 до договору про надання кредиту № 0 від 22.12.2006 p., укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 16.08.2007 року;

- визнати недійсною додаткову угоду № 2 до договору про надання кредиту № 0 від 22.12.2006 p., укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 11.03.2009 року.

Відповідач в наданих запереченнях вказав: У обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що при укладанні кредитного договору банком було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» в частині ненадання банком позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладення кредитного договору.

У своїй заяві позивач також наголошує на тому, що умови укладеного кредитного договору є несправедливими в зв'язку з істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків на шкоду споживача тощо.

До того ж позивач стверджує, що при укладанні кредитного договору не було додержано жодної з передбачених законодавством істотних умов.

Відповідач не погоджується із жодною з підстав, наведених позивачем в позовній заяві з огляду на наступне:

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин пері застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 9.13 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив, що підписанням цього договору, позичальник свідчить про те, що та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

У п. 9.13 договору про надання кредиту йдеться про те, що перед укладенням цього договору позивач отримав від банка інформаційний лист згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Відповідно до ст. 256 ПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскаржуваний Договір кредиту було укладено 22.12.2006 року, про умови якого позивачу було відомо з моменту підписання останнього, оскільки позичальник відповідно до п. 9.13 договору кредиту, своїм підписом засвідчив згоду з усіма умовами договору, а отже строк позовної давності сплив 22.12.2009 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ПК України).

На підставі вище викладеного, серед іншого позивачу слід відмовити у задоволенні позові, у зв'язку із спливом строків позовної давності та вимагає: у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача на позові наполягав. В поясненні вказав обставини викладені в мотивуванні позовних вимог.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Свою правову позицію вказав в наданих запереченнях.

Третя особа в письмових поясненнях наданих суду вказала: 22 грудня 2006 року між сторонами було укладено договір про надання споживчого у №0 (далі - Кредитний договір), відповідно до п 1.1 відповідач зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 94200,00 доларів США та сплатити проценти, комісії. Відповідно до п 1.3.1. Договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється на рівні 12,3% річних.

16.08.2007 року між сторонами був підписаний додатковий договір до Кредитного договору.

11.03.2009 року між позивачем та відповідачем була підписана додаткова угода до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторонами був підписаний новий графік платежів без змін будь - яких інших умов.

П.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі умови договору кредиту.

У матеріалах справи не містяться докази, що кредитодавець при укладанні кредитного договору дійсно письмово повідомляв споживачу зазначену вище інформацію, тому позивач був позбавлений інформації, зхідної для здійснення нею свідомого вибору, що свідчить про здійснення ювідачем нечесної підприємницької практики.

Враховуючи вищевказане, та на підставі документів, у матеріалах справи Інспекція підтримує позовні вимоги Позивача.

Дослідивши і оцінивши в сукупності доказі матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини:

На підставі поданої заяви позивачем від 18.12.2006р., рішенням кредитного комітету відповідача від 21 грудня 2006 року та поданих заяв від 22.12.2006р. між сторонами було укладено 22 грудня 2006 року договір про надання споживчого у №0, відповідно до п 1.1 відповідач зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 94200,00 доларів США та сплатити проценти, комісії. Відповідно до п 1.3.1. Договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється на рівні 12,3% річних.

До вказаного договору було складено графік погашення кредиту.

Отже, між сторонами виникли права та обов'язку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ст.ст. 11, 13 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори і інші правочини. Особа здійснює цивільні права і обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У п. 9.13 договору про надання кредиту йдеться про те, що перед укладенням цього договору позивач отримав від банка інформаційний лист згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»

Відповідно до п. 9.13 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив, що підписанням цього договору, позичальник свідчить про те, що та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

16.06.2007 року між позивачем та відповідачем укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач зобов'язується надати позивачу, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 120200,00 доларів США та сплатити проценти, комісії.

11.03.2009 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторонами був підписаний новий графік платежів без змін будь - яких інших умов.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З аналізу встановлених обставини, суд вважає. що позивач був вільним при укладанні кредитного договору, останнього ніхто не примушував брати кредит саме за визначеними умовами, позивач сам особисто обрав ті умови кредитування, які він вважав вигіднішими для себе, позивач до того ж згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Крім того, позичальник протягом декількох років здійснював погашення заборгованості, що підтверджує про прийняття позичальником усіх умов договору та згоду з його умовами.

Відповідно до п. 6 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» у позичальника існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, позичальник не відмовився від отримання кредитних коштів в іноземній валюті - в доларах США та за умовами, відповідно до яких банк пропонував отримання кредиту.

Враховуючи викладене, з підписанням договору споживчого кредиту сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину: сума кредиту, відсоткова ставка, термін надання та повернення кредитних коштів, графік платежів, права та обов'язки сторін та інші умови, та приймаючи до уваги те, що позивач не скористався своїм правом на відмову від одержання кредиту, слідує, що позивач повністю погодився з умовами зазначеного договору та вважав їх справедливими по відношенню до себе.

Також про згоду позивача з умовами укладеного кредитного договору свідчить те, що з моменту укладення договору він протягом всього часу частково виконував умови договору, сплачував грошові кошти за користування кредитом та не висловлював до моменту звернення до суду свої письмові заперечення або незгоду про можливі порушення своїх прав або про невідповідність кредитного договору інтересам позивача в передбаченому законодавством порядку.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства та визнавати його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України саме в момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Враховуючи приписи ст. 1046 ЦК України закон пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики. Банком всі свої обов'язки перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту виконано в повному обсязі та вчасно, позивач прийняв це виконання та сам протягом всього часу дії кредитного договору виконує прийняті на себе обов'язки.

Отже правова позиція позивача є хібною. Посилання відповідача на застосування строку позовної давності на думку суду безпідставні, т.я договір на теперішній час дії та строк визначений графіком погашення кредитних зобов'язань не вийшов.

Згідно з висновку експерта кредитний договір № 0 від 22 грудня 2006 року не відповідає вимогам чинного законодавства в частині надання банком інформації позичальнику про сукупну вартість кредиту - кредитний договір та додатки до нього загальна (сукупна) вартість кредиту не визначена.

Реальна відсоткова ставка за кредитним договором складає 14.27%, хоча в кредитному договорі відсоткова ставка зазначена 12,3%.

Судовий експерти не зміг встановити суму нарахованих процентів, що підлягають сплаті кожного місяця, а також суму процентів, яку потрібно буде сплатити весь час дії кредитного договору.

Висновок експерта про невідповідність процентної ставки, вказаної у договорі, реально сплачуваній, підтверджує той факт, що у позивача є право на оскарження дій відповідача щодо виконання умов договору та перерахунку сплачених сум по вказаному договору. На думку суду висновок експерта не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, посилання представника позивача на рішення апеляційного та вищого спеціалізованого суду України є безпідставними, т.я. відповідно до діючого законодавства, тільки практика Верховного суду України є обов'язком для застосування судами при вирішені спорів.

З наведених обставини, суд вважає в задоволені позовних вимог, відмовити.

Керуючись ст. 7, 10, 11, 57, 88, 169, 174, 212, 214-215, ЦПК України, -

В И Р И Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1, третя особа Інспекції з питань захисту прав споживачів до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», про визнання договору кредиту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення або отримання копії рішення особами, які беруть участь у справі але не були присутні у судовому засіданні.

Суддя: В.М.Євтіфієв