Справа № 583/592/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року Охтирський міськрайсуд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

при секретареві Вербі Н.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2017 відкрито провадження у справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 вересня 2008 року належить на праві власності жилий будинок №25 по вул. Охтирських дивізій в м. Охтирка, Сумської області, в якому зареєстрований він та відповідач ОСОБА_2, яка свого часу попросила зареєструвати її за вказаною адресою, так як їй була необхідна реєстрація. Однак починаючи з березня 2012 року відповідач у спірному будинку не проживає, її речей у ньому немає, всі комунальні платежі сплачує позивач. Тому з метою захисту свого особистого майнового права позивач у своєму позові прохає суд усунути перешкоди в користуванні ним житловим будинком шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою вул. Охтирських дивізій, 25 м. Охтирки Сумської області.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що жилий будинок №25 по вул. Охтирських дивізій в м. Охтирка, Сумської області був придбаний ним в кредит. Дійсно, з червня 2008 року по березень 2012 року вони проживали разом з відповідачем, вели спільне господарство. В той час вони торгували на ринку, а гроші вкладали в будинок. В березні 2012 року відповідач ОСОБА_2 виїхала з будинку, забрала свої речі і не зявлялася там десь по січень-лютий 2015 року. В липні 2016 року вона приїхала, розбила скло і сказала, що буде жити в будинку, залишилася без дозволу. Щоб уникнути сварок, він в кінці 2016 року виїхав з будинку і в даний час проживає в іншому місті. Крім того, пояснив, що договір купівлі-продажу житлового будинку оформлено на його імя, однак на даний час будинок знаходиться під арештом через несплату іпотеки.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя, та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, яку просив задовольнити.

Представник відповідача та відповідач проти позову заперечили, обґрунтувавши це тим, що спірний будинок був придбаний відповідачем спільно з позивачем під іпотечний кредит в той час, коли вони проживали разом у цивільному шлюбі та вели спільне господарство. Вона сплатила своїми заощадженнями відразу всю суму комісії по кредиту і в подальшому під час проживання сплачувала своїми коштами тіло кредиту протягом близько 1,5 року. Також вона за власні кошти придбала всі будівельні матеріали на суму більше 20000 грн. для капітального ремонту житла і протягом останнього року проживала у спірному будинку, так як іншого у неї

немає. Крім того, протягом тривалого часу саме вона сплачували кошти на погашення кредиту, а після погіршення стосунків з позивачем перестала сплачувати свої гроші за кредит. Оскільки позивач не сплачував кошти на погашення кредиту, на даний час на будинок накладено арешт та виставлено на аукціон для реалізації і примусового погашення заборгованості по кредиту. Таким чином, фактично власником спірного будинку є банк, сам позивач ОСОБА_4 проживає в іншому місті тривалий час, а тому вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком є необґрунтованими і безпідставними.

Представник третьої особи ПАТ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що родом він з м. Зіньків Полтавської області, а в м. Охтирка знайшов роботу, в звязку з чим з червня 2015 по грудень 2016 року проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, при чому за житло не сплачував нічого, так як позивач ОСОБА_4 друг його матері. На вихідні дні він виїжджав до батьків, фактично в будинку ночував, бо вдень був на роботі. Одного разу влітку 2016 року на вихідні поїхав додому до батьків, а коли повернувся, то в будинку були розбиті вікна. Зі слів позивача йому відомо, що вікна розбила ОСОБА_2 Оскільки він навчається в м. Харкові дистанційно, то двічі на рік відвідує навчальний заклад, щоб скласти сесію. В грудні 2016 року він поїхав на сесію до м. Харкова і там залишився. Хто проживав у спірному будинку, йому не відомо. Кому належали меблі, він також не знає. Ліжко було його особисто. В самому будинку був ремонт. Свої речі вивіз в середині грудня 2016 року.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона - хрещена мати відповідача ОСОБА_2, постійно живе у с. Щоми, Охтирського району Сумської області. Їй відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом десь з 2008 р. по 2014 р., а потім між ними почали виникати конфлікти. Відповідачка змушена була їздити на заробітки. Коли сторони проживали разом, то вона їх неодноразово відвідувала, зупинялася у їхньому будинку, а тому вона точно знає, що ОСОБА_2 доглядала земельну ділянку, робила ремонт в будинку. Крім того, зі слів відповідачки, їй відомо, що будинок був нею придбаний спільно з позивачем у кредит, в сплаті якого вона брала участь. В самому будинку знаходилися речі відповідачки. Коли в черговий раз ОСОБА_2 повернулася додому, то ключі від вхідних дверей не підійшли, а в самому будинку не було речей. Коли позивач жив сам, особисто їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом з 2008 десь до 2014-2015 року. Потім між ними виникли конфлікти, відповідачка стала їздити по заробітках, періодично навідувалася в спірний будинок. Йому відомо, що в будинку знаходилися речі ОСОБА_2, що вона робила ремонт, обробляла город. А одного разу ОСОБА_2 поскаржилася, що чоловік її не впускає в будинок. Памятає, що в 2015-2016 р. в будинку стояли меблі, бачив собаку-вівчарку. В 2016 році десь 3-4 рази, коли ОСОБА_2 була в будинку, то приїжджав і він. Починаючи з січня 2017 році він там бував часто близько 30 раз.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні показав, що йому належить домоволодіння, розташоване неподалік від спірного будинку, тому добре знайомий із сторонами, так як вони його сусіди. Коли був живий його батько, то він рідше ночував, а після його смерті ночує там частіше. Йому відомо, що з 2008 року по 2015 рік включно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали разом, так як десь в 2014-2015 році ОСОБА_2 посварилася з батьками через колодязь. А після 2015 року разом їх він не бачив. Так як позивач не дуже товариський, то більше він спілкувався з відповідачкою, яка, наприклад, в 2016 році допомагала йому на похоронах. З розмов людей він знає, що ОСОБА_2 їздила на заробітки, при цьому ніяких квартирантів особисто він в 2015-2016 році не бачив у спірному будинку. Думав, що будинок будуть продавати, так як люди питали. Потім зявилася відповідачка, а в січні 2017 року ОСОБА_4 виїхав з будинку, бачив як той вивозив речі.

Суд врахував позицію сторін, покази свідків, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку.

Спірні правовідносини склалися щодо права користування чужим майном та підстав втрати такого права.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 24.09.2008, зареєстрованого в реєстрі № 1881, ОСОБА_4 придбав житловий будинок, розташований на неприватизованій земельній ділянці по вул. Червоного Козацтва, 25 м. Охтирка Сумської області, що підтверджується зазначеним договором.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 15.05.2017, власником житлового будинку по вул. Червоного Козацтва, 25 м. Охтирка 24.09.2008 року зареєстрований позивач; 24.09.2008 зареєстровано договір іпотеки 09/2008/435126/444; на житловий будинок накладений арешт постановою державного виконавця.

В будинковій книзі міститься відмітка про реєстрацію позивача 13.01.2010, а також про реєстрацію відповідачки 05.05.2010, а потім 30.06.2011 в звязку з заміною паспорта, що сторони не оспорюють.

Як вбачається з довідки квартального уповноваженого № 164 від 01.03.2017, виданої позивачу, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Червоного Козацтва), але не проживає з березня 2012 року.

Разом з тим, відповідно до довідки квартального уповноваженого № 2001 від 19.04.2017, виданої відповідачці, остання за адресою: м. Охтирка, вул. Охтирських дивізій, 25 (Червоного Козацтва) зареєстрована і в даний час дійсно проживає.

Позивач стверджує, що відповідачка формально була зареєстрована в належному йому будинку з його згоди і втратила право користування житлом, оскільки була відсутня понад встановлені строки, при цьому посилається на норми ст. 72 Житлового кодексу, яка регулює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду.

Положеннями ст. 319 ЦК України визначено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїй майном на власний розсуд та вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону з додержанням моральних засад суспільства. Однак, власність зобовязує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Таким чином, право власності не є абсолютним і його використання обмежене існуючим правовим полем з врахуванням прав, свобод та гідності громадян, інтересів суспільства і захист права власності здійснюється на підставі та в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Твердження позивача, що реєстрацію було здійснено формально за проханням позивачки, спростовуються показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили, що відповідач проживала за вказаною адресою та користувалася будинком, обробляла земельну ділянку, тобто вчиняла дії, що свідчать про користування житлом, оскільки певний час сторони проживали разом однією сімєю, хоч і без реєстрації шлюбу.

При цьому, покази свідка ОСОБА_5 як беззаперечний доказ непроживання відповідачки в будинку судом прийнятий бути не може, оскільки свідок пояснив, що проживав в будинку епізодично, пояснити про належність речей, що знаходилися в будинку, не може.

Позивачем не надано доказів в підтвердження існування між ним та відповідачкою будь-яких договірних відносин щодо умов, строків та порядку користування належним йому житлом та порушення останньою цих умов.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачка набула права користування належним позивачу житлом, оскільки за його згодою користувалася житлом і доказів відсутності відповідачки понад встановлений строк без поважних причин позивачем не надано.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави для задоволення заявлених вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачкою надані договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та квитанція про оплату 3000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи час, витрачений на складання процесуальних документів та участь представника в судовому засіданні, виходячи з ступеню складності справи, необхідного і фактично наданого обсягу правової допомоги ( всього 8 год), суд дійшов висновку про визначення розміру компенсації у 10% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року, та стягнення з відповідача на користь позивачки 1280 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу ((1600х10%)х8=1280).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з часу отримання його копії.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_10