Справа № 676/1837/17
Номер провадження 2/676/1308/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року м. Кам'янець - Подільський

Кам'янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Бондаря О.О.

при секретарі Мазуркевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 23 000 гривень 00 коп.

В ході судового розгляду представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по договору позики в сумі 24100 гривень , трьох відсотків річних в сумі 1450 гривень , інфляційних втрат в звязку з неналежним виконанням відповідачкою її зобовязань за кредитним договором в сумі 5582 гривень 45 коп.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і пояснив, що позивачка позичила 05 травня 2015 року відповідачці 24 100 гривень, які ОСОБА_2 зобовязалася повернути до 27 травня 2017 року по 1 000 (одній тисячі) грн. кожного місяця до 27 числа. Відповідачка належним чином своїх зобовязань за договором позики не виконала, сума боргу за договором позики становить 24 100 гривень .

В судовому засіданні відповідачка та її представник - ОСОБА_3 позов не визнали і пояснили, що відповідачка була зареєстрована приватним підприємцем і брала в позивачки під реалізацію ковбасу, за яку розраховувалася після реалізації. В 2012 році виник борг в сумі 10000 гривень. В 2015 році позивачка їхала в Італію на заробітки і лишила відповідачці на реалізацію ковбаси на 14000 гривень. Відповідачка написала розписку позивачці в присутності сина позивачки про позичку в сумі 24100 гривень і позивачка сказала . щоб відповідачка віддавала борг сину позивачки. Відповідачка віддала сину позивачки борг в сумі 8200 гривень і також відповідачка кожного місяця віддавала позивачці з березня 2012 року по червень 2015 року по 400 гривень, тобто 16000 гривень і тому вважає, що з позивачкою розрахувалась. Відповідачка віддала сину позивачки свою банківську пенсійну картку і в липні 2015 року син позивачки зняв з неї 1400 гривень, з яких 400 гривень віддав відповідачці, в серпні 2015 року зняв 1400 гривень, в вересні 2015 року зняв 1400 гривень, в жовтні 2015 року зняв 1400 гривень, з яких 400 гривень віддав відповідачці, в листопаді 2015 року зняв 1500 гривень, з яких 200 гривень віддав відповідачці.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні дала показання. В яких вказала, що свідок допомагала відповідачці розвантажувати ковбасу біля гаража. Відповідачка віддавала гроші позивачці за ковбасу, але скільки і коли , свідок не знає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка син позивачки ОСОБА_5 в своїх показаннях вказав, що відповідачка позичила в позивачки грошові кошти в сумі 24100 гривень, які мала повертати йому по 1000 гривень. Відповідачка гроші не повертала, однак через деякий час вона передала йому банківську картку , з якої він знімав частину грошей. Скільки зняв грошових коштів з карткового рахунку відповідачки він не памятає. Через деякий час відповідачка заблокувала банківську картку.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному обємі, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка 05 травня 2015 року надала відповідачці 24 100 гривень, які ОСОБА_2 зобовязалася повернути до 27 травня 2017 року по 1 000 (одній тисячі) грн. кожного місяця до 27 числа, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 05 травня 2015 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК).

З врахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 в яких вона вказувала, що відповідачка повертала позивачці грошові кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також при вирішенні спору суд враховує, що відповідачкою не надано суду доказів виникнення між сторонами правовідносин з приводу постачання позивачкою відповідачці ковбасних виробів.

В судовому засіданні відповідачка та її представник - ОСОБА_3 позов не визнали і пояснили, що відповідачка була зареєстрована приватним підприємцем і брала в позивачки під реалізацію ковбасу, за яку розраховувалася після реалізації. В 2012 році виник борг в сумі 10000 гривень. В 2015 році позивачка їхала в Італію на заробітки і лишила відповідачці на реалізацію ковбаси на 14000 гривень. Відповідачка написала розписку позивачці в присутності сина позивачки про позичку в сумі 24100 гривень і позивачка сказала, щоб відповідачка віддавала борг сину позивачки. Відповідачка віддала сину позивачки борг в сумі 8200 гривень і також відповідачка кожного місяця віддавала позивачці з березня 2012 року по червень 2015 року по 400 гривень, тобто 16000 гривень і тому вважає, що з позивачкою розрахувалась. Відповідачка віддала сину позивачки свою банківську пенсійну картку і в липні 2015 року син позивачки зняв з неї 1400 гривень, з яких 400 гривень віддав відповідачці, в серпні 2015 року зняв 1400 гривень, в вересні 2015 року зняв 1400 гривень, в жовтні 2015 року зняв 1400 гривень, з яких 400 гривень віддав відповідачці, в листопаді 2015 року зняв 1500 гривень, з яких 200 гривень віддав відповідачці.

Пояснення відповідачки про передачу нею коштів сину позивачки ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості на суму 6000 гривень узгоджуються також з випискою з карткового рахунку від 08 червня 2017 року , в якому підтверджується списання коштів в умах, які вказала відповідачка в її поясненнях. ( 30 липня 2015 року 1400 гривень , з яких було погашено борг в сумі 1000 гривень, 24 серпня 2015 року - 1400 гривень з яких було погашено борг в сумі 1400 гривень, 23 вересня 2015 року - 1400 гривень , з яких було погашено борг в сумі 1400 гривень, 26 жовтня 2015 року - 1400 гривень , з яких було погашено борг в сумі 1000 гривень, 27 листопада 2015 року 1400 гривень , з яких було погашено борг в сумі 1200 гривень).

Враховуючи пояснення відповідачки та показання свідка ОСОБА_5, який в своїх показаннях вказав, що знімав грошові кошти з карткового рахунку відповідачки , однак не памятає конкретну суму знятих коштів, про блокування банківської картки відповідачкою суд вважає, що відповідачкою було погашено заборгованість по розписці в сумі 6000 гривень.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що згідно розписки відповідачка повинна була погашати борг рівними частинами по 1000 гривень в місяць, суд вважає, що 400 гривень з 1400 гривень, які були сплачені в серпні і вересні 2015 року та 200 гривень з 1200 , сплачених з 1200 гривень в листопаді 2015 року слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за травень 2015 року .

При такому зарахуванні суд враховує, що відповідачка повинна була погашати по 1000 гривень щомісячно і зарахування цих платежів в рахунок оплати за травень 2015 року призведе до нарахування найменшого розміру трьох процентів річних та індексу інфляції.

Таким чином 3 % річних з 1000 гривень за травень 2015 року становлять 10 гривень 40 коп. (3% з 1000 по 24 серпня 2015 року становить 7 грн. 40 коп., 3% з суми 600 гривень з 25 серпня 2015 року по 23 вересня 2015 року становлять 1 грн. 53 коп. , 3% з 200 грн. за період з 24 вересня 2015 року по 27 листопада 2015 року становлять 1 грн. 07 коп.) .

В звязку з погашенням заборгованості в сумі 6000 гривень три проценти річних та індекс інфляції судом з сум, які погашались в липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року судом не нараховувалось.

Враховуючи, що відповідачка мала погашати заборгованість рівними платежами по 1000 гривень, до 27 числа кожного місяця , судом нараховувалась заборгованість по сплаті трьох процентів річних та інфляційні втрати з кожної простроченої суми боргу по 29 травня 2017 року дня визначеного в уточненій позовній заяві в межах заявлених позовних вимог .

За період з 27 червня 2015 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень - 3% річних становлять 57 гривень 78 коп., а інфляційні втрати - 215 гривень 90 коп.

За період з 27 грудня 2015 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 42 гривні 74 коп., а інфляційні втрати 193 гривні 80 коп.

За період з 27 січня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 40 гривень 19 коп. , а інфляційні втрати - 183 гривні 70 коп.

За період з 27 лютого 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 37 гривень 64 коп. , а інфляційні втрати - 187 гривень 90 коп.

За період з 27 березня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 35,26 гривень , а інфляційні втрати - 176,16 гривень .

За період з 27 квітня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 32,70 гривень , а інфляційні втрати - 136,40 гривень .

За період з 27 травня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 30,25 гривень , а інфляційні втрати - 135,26 гривень .

За період з 27 червня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 27,70 гривень , а інфляційні втрати - 137,50 гривень .

За період з 27 липня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 25,33 гривень , а інфляційні втрати - 138,65 гривень .

За період з 27 серпня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 22,68 гривень , а інфляційні втрати - 142,09 гривень .

За період з 27 вересня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 20,14 гривень , а інфляційні втрати - 121,90 гривень .

За період з 27 жовтня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 17,67 гривень , а інфляційні втрати - 91,34 гривень .

За період з 27 листопада 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 15,12 гривень , а інфляційні втрати - 72,04 гривень .

За період з 27 грудня 2016 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 12,65 гривень , а інфляційні втрати - 62,48 гривень .

За період з 27 січня 2017 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 10,10 гривень , а інфляційні втрати - 50,92 гривень .

За період з 27 лютого 2017 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 7,56 гривень , а інфляційні втрати - 40,52 гривень .

За період з 27 березня 2017 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 5,26 гривень , а інфляційні втрати - 22,12 гривень .

За період з 27 квітня 2017 року по 29 травня 2017 року з 1000 гривень 3% річних становлять 2,71 гривень , а інфляційні втрати - 13,00 гривень .

За період з 27 травня 2017 року по 29 травня 2017 року з 1100 гривень 3% річних становлять 0,27 гривень , а інфляційні втрати - 00,00 гривень .

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних в сумі 443 гривні 65 коп. та інфляційні втрати в сумі 2121 гривень 67 коп.

Разом до стягнення 20665 гривень 32 коп. , з яких заборгованність по сплаті заборгованості по розписці в сумі 18100 гривень ( 24100 гривень 6000 гривень) , три проценти річних в сумі 443 гривні 65 коп. та інфляційні втрати в сумі 2121 гривень 67 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачки в звязку з задоволенням позову в розмірі 66 % від суми заявленного позову , на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 442 гривні 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 611, 612, 625, 1049 ЦК України, ст.ст. 208 210 , 212 214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 (картка платника податків номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20665 гривень 32 коп. витрати по сплаті судового збору в сумі 442 гривні 40 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду до апеляційного суду Хмельницької області через Кам'янець-Подільський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили в порядку , передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Бондар О.О