Справа № 299/2546/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.

суддів : Бисаги Т.Ю., Собослоя Г.Г.,

при секретарі : Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання недійсним заповіту,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що з 03 березня 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який 30 вересня 2008 року помер. Дітей від шлюбу немає. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться у с.Фанчиково по вул.Головна,124 та квартири у смт.Королево по вул.Злагоди,24 Виноградівського району Закарпатської області.

У шестимісячний строк після смерті чоловіка вона подала заяву про прийняття спадщини, але пізніше дізналася про існування заповіту, посвідченого 07 квітня 2008 року секретарем Фанчиківської сільської ради, згідно якого її чоловік ОСОБА_4 заповів усе своє майно ОСОБА_3.

Вказувала на те, що її покійний чоловік любив її, поважав, і ніколи б не заповів усе своє майно іншій людині. Чоловік помер від онкологічного захворювання, і при смерті неодноразово говорив їй, що все майно залишиться при ній, просив наглядати за майном, зберігати його в цілісності, і про заповіт нічого не знав, так як його не вчиняв. Спірний заповіт від 07.04.2008 року не підписував і не ставив свій підпис в журналі нотаріальних дій. Заповіт не містить відомостей про присутність не менш як двох свідків і у ньому відсутні відомості про розяснення положень статті 1307 ЦК України, що вказує на його укладення з порушенням вимог щодо форми заповіту.

Посилаючись на наведене, позивачка просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений 07 квітня 2008 року секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №183.

Рішенням Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання недійсним заповіту відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити. Вказує на те, що ОСОБА_4 спірний заповіт не підписував, що стверджується висновком №1635 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.06.2016 року, який суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, надавши перевагу експертизі від 2011 року, в якій судовий експерт порівнював підроблений підпис із підробленим, так як в якості порівняльного аналізу експерт використав підпис в реєстрі нотаріальних дій, який ОСОБА_4 так само не підписував, як і не підписував сам заповіт від 07.04.2008 року, а тому експерт не міг дійти до всебічного та правильного висновку про підробку документа. А також на те, що спірний заповіт було укладено з порушенням вимог щодо форми заповіту, так як у ньому відсутні відомості про розяснення положень статті 1307 ЦК України.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3 і представник Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області у судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що спірний заповіт був підписаний ОСОБА_4, форма заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним, а тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання його недійсним.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 03.03.1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. Дана обставина стверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-ФМ №472291, виданого Фанчиківською сільською радою Виноградівського району Закарпатської області 03.03.1990 року (а.с.18 т.1). Дітей від шлюбу немає.

30 вересня 2008 року ОСОБА_4 помер, що стверджується копією Свідоцтва про смерть, серії 1-ФМ №077526, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області від 18.11.2008 року (а.с.25 т.1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, що знаходиться у с.Фанчиково по вул.Головна,124 та квартири у смт.Королево по вул.Злагоди,24 Виноградівського району Закарпатської області.

Позивачка у шестимісячний строк після смерті чоловіка подала заяву про прийняття спадщини, але пізніше дізналася про існування заповіту, посвідченого 07 квітня 2008 року секретарем Фанчиківської сільської ради, згідно якого її чоловік ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_2 оспорює зазначений заповіт, посилаючись на те, що її покійний чоловік любив її, поважав, і ніколи б не заповів усе своє майно іншій людині. Чоловік помер від онкологічного захворювання, і при смерті неодноразово говорив їй, що все майно залишиться при ній, просив наглядати за майном, зберігати його в цілісності, і про заповіт нічого не знав, так як його не вчиняв. Спірний заповіт від 07.04.2008 року не підписував і не ставив свій підпис в журналі нотаріальних дій. Заповіт не містить відомостей про присутність не менш як двох свідків і у ньому відсутні відомості про розяснення положень статті 1307 ЦК України, що вказує на його укладення з порушенням вимог щодо форми заповіту, а тому просила суд визнати його недійсним.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ст.1251 ЦК України).

У матеріалах справи міститься копія заповіту, посвідченого 07 квітня 2008 року секретарем Фанчиківської сільської ради, згідно якого ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 (а.с.19 т.1).

Однак, висновком №1635 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів, складеного 02 червня 2016 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_8 на виконання ухвали Виноградівського районного суду від 28.03.2016 року, встановлено, - що підписи від імені ОСОБА_4, розташовані після слова «Підпис» на примірнику заповіту від імені ОСОБА_4 від 07.04.2008 року та в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» під №183 в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Фанчиківської сільської ради за 2008 рік виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з намаганням наслідувати справжні підписи ОСОБА_4 Ознак намагання ОСОБА_4 змінювати свій підпис, експертом не виявлено (а.с.143-144 т.1).

Проте, суд першої інстанції зазначений висновок до уваги не взяв, надавши перевагу іншому висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Закарпатській області №855 від 10.05.2011 року, складеного судовим експертом ОСОБА_9, яким встановлено, що підпис в графі «Підпис» нижче запису «Заповіт мною прочитаний вголос» заповіту ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 від 07.04.2008 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, виконаний ОСОБА_4

Характер прояву виявлених діагностичних ознак почерку свідчить про їх постійний характер природного походження, пов'язаний, імовірно, з віковими змінами виконавця. (а.с.202-208 т.1).

Зазначений висновок колегія суддів оцінює критично, оскільки в якості порівняльного матеріалу із зображенням досліджуваного у заповіті підпису, експертом ОСОБА_9 було використано зображення підпису ОСОБА_4 в книзі «Реєстр нотаріальних дій» Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області на сторінці 30 в графі №9 «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа» в рядку під номером «номером нотаріальної дії» 183 (копія якої міститься у матеріалах справи а.с.21-22 т.1), - який був виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою з намаганням наслідувати справжні підписи ОСОБА_4, що встановлено висновком №1635 від 02.06.2016 року. Тобто, експерт ОСОБА_9 порівнював підпис виконаний не ОСОБА_4 із підписом, який також був виконаний не ним, а іншою особою з намаганням наслідувати справжні підписи ОСОБА_4

А тому колегія суддів вважає, що висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Закарпатській області №855 від 10.05.2011 року, на який суд першої інстанції посилався у своєму рішенні, не є належним доказом на підтвердження тієї обставини, що спірний заповіт був підписаний ОСОБА_4.

Щодо показань секретаря Фанчиківської сільської ради Виноградівського району ОСОБА_5, допитаної судом в якості свідка, яка стверджувала ту обставину, що ОСОБА_4 підписував спірний заповіт, то колегія суддів такі оцінює критично, оскільки предметом спору є заповіт посвідчений цією особою, яка є зацікавленою у даному спорі, показання якої спростовуються експертним висновком №1635 від 02.06.2016 року та поясненнями позивача.

Пояснення представника Фанчиківської сільської ради Виноградівського району ОСОБА_2»ян Ю.С., який на той час виконував обовязки сільського голови, про те, що ОСОБА_4 склав заповіт і підписав його, так як він його в той день бачив в приміщенні сільської ради і чув, що він хоче оформити заповіт, не заслуговують на увагу, оскільки сільський голова ОСОБА_2»ян Ю.С. не був присутній при оформленні заповіту і особисто не бачив, що ОСОБА_4 такий підписував, а тому його твердження є безпідставними.

За наведених обставин, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 уклав та підписав спірний заповіт, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі, і що форма заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України.

Встановивши, що ОСОБА_4 не укладав та не підписував спірний заповіт, його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, і форма заповіту не відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, колегія суддів вважає, що такий на підставі ч.2 ст.1257 ЦК України слід визнати недійсним.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 на пропуск позивачем строку позовної давності, як на підставу для відмови у позові, не заслуговують на увагу, оскільки встановлений статтею 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності нею переривався шляхом предявлення позову до суду про визнання спірного заповіту недійсним, за результатами розгляду якого Виноградівським районним судом постановлено рішення від 01.02.2013 року, яке набрало законної сили 13.03.2013 року, а до суду з даним позовом ОСОБА_2 звернулася 20.08.2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов та апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, ч.2 ст.1257 ЦК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 27 січня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, посвідчений 07 квітня 2008 року секретарем виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №183 визнати недійсним.

Рішення набирає законної сили, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :