У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що він є пенсіонером, єдиним його доходом є пенсія, за рахунок якої він змушений придбавати харчі, одяг, медикаменти для лікування, оплачувати комунальні послуги та сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також має ряд захворювань, внаслідок яких йому доводиться періодично проходити обстеження та лікування, у зв'язку з чим, він потребує матеріальної допомоги, яку, на його думку, може надати його дочка ОСОБА_2

Вважає неправомірним покликання суду на той факт, що у нього є майно, яке може приносити дохід, оскільки він проживає в літній кухні, а не у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, в якому почав ремонт і не закінчив через відсутність коштів та потребу у лікуванні, а житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2, який 1939 року побудови не може за своїм фізичним станом приносити доходу.

Безпідставним є також посилання суду на факт відчуження ним будинку по АДРЕСА_3 у 2013 році, оскільки з того часу вже минуло більше чотирьох років і якби у нього залишились кошти від продажу будинку, то він на даний час не проживав би у господарській будівлі та завершив би ремонт у будинку.

Висновок суду про те, що він, начебто, має достатньо заощаджень (доходу) не тільки для задоволення нагальних фізіологічних потреб, придбання ліків, оплату комунальних платежів, сплату аліментів на іншу неповнолітню дочку, але і для того, щоб нести додаткові витрати на пошук викраденого автомобіля та виплату винагороди за інформацію про зникле авто Citroen ВХ-19, 1986 року випуску, належним чином не мотивований та нічим не підтверджений, а тому фактично є лише припущенням та не може бути покладено в обгрунтування рішення суду.

Звертає увагу на те, що долучені відповідачем чеки не є належним та допустимими доказами по справі, адже містять інформацію про придбання ліків, які не співпадають з тими медичними препаратами, які були вказані лікарем у епікризі як такі, що були застосовані під час лікування.

Покликання ОСОБА_2 на належність її матері автомобіля, яким відкрито користується відповідач, не узгоджується із позицією останньої, що її мати ОСОБА_4, яка є пенсіонером, фактично перебуває на її утриманні.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію, розмір якої перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно із ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до вимог п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, що підтверджується записом акту про народження № 40 від 1.02.1977 року.

Позивач є пенсіонером за віком, отримує пенсію, розмір якої за січень 2017 року становила 1253,16 грн., має ряд хронічних захворювань.

Із довідки КП "Рівненське ОБТІ" № 314 від 02.06.2015 року вбачається, що за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано: 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1; житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_3.

Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 09.03.2013 року ОСОБА_1 здійснив продаж 1/2 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_3, та отримав кошти від продажу вказаного майна, в розмірі 65400 грн.

Крім того, за позивачем зареєстрований на праві власності автомобіль авто Citroen ВХ-19, 1986 року випуску, який згідно пояснень самого позивача у нього викрадено, у зв'язку з чим він звернувся в правоохоронні органи із відповідною заявою та періодично друкує у місцевій пресі оголошення про винагороду за інформацію про місцезнаходження вказаного автомобіля в розмірі 7000-9000 грн.

Згідно актів обстеження житлових умов заявника від 3.08.2015 року та 14.03.2016 року, складених виконавчим комітетом Костопільскої міської ради, при обстеженні житлово-побутових умов за адресою АДРЕСА_1, встановлено, що на час перевірки ОСОБА_1 у зв'язку з ремонтними роботами житлового будинку тимчасово проживає у господарській будівлі, яка складається з однієї житлової кімнати та кухні. В приміщенні були присутні необхідні речі повсякденного вжитку та продукти харчування. Також, комісією встановлено, що житлово-побутові умови проживання ОСОБА_1 задовільні.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначено з 1 січня 2017 року в розмірі 1247 грн.

Таким чином, позивач отримує пенсію в розмірі, що забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами по справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахувавши, що позивач отримує пенсію, проте ним не надано доказів, що отримувана ним пенсія не забезпечує його потреб на харчування, лікування тощо, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем потреби в матеріальній допомозі зі сторони відповідача.

Доводи ОСОБА_1 про безпідставність покликання суду на наявність у нього майна, яке може приносити дохід, не заслуговують на увагу, так як позивачем не надано доказів того, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, та житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2, перебувають у непридатному для використання стані.

Твердження позивача про те, що єдиним його доходом є пенсія, за рахунок якої він змушений придбавати харчі, одяг, медикаменти для лікування, оплачувати комунальні послуги не свідчать про недостатність, отримуваної ним пенсії для задоволення вказаних потреб та потребування ним матеріальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично є намаганням позивача перекласти свій обов'язок по утримуванню вказаної малолітньої дитини на його повнолітню дочку від іншого шлюбу, тобто відповідача у справі, що є не припустимим.

Доводи позивача про відсутність у нього грошових заощаджень, зокрема коштів, отриманих від відчуження ним будинку по АДРЕСА_3 у 2013 році, спростовуються поданими ним оголошеннями у пресі, в яких він обіцяє винагороду в розмірі 7000-9000 грн. за інформацію про місцезнаходження його зниклого автомобіля.

Покликання позивача на недоведеність відповідачем її витрат на своє лікування та перебування на утриманні останньої її матері ОСОБА_4 є обставинами, які підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, а не таким, що свідчать про наявність у позивача права на їх отримання.

За наведеного, викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Шеремет А.М.