АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 661/2329/16-ц Головуючий в І інстанції: Ведяшкіна Ю.В.
Провадження №22-ц/791/1110/2017 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючий Радченко С.В.

судді: Вейтас І.В.,

Колісниченко А.Г.

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 19 червня 2009 року між нею та відповідачкою було укладено договір позики на суму 7370 доларів США, про що ОСОБА_3 складено розписку, проте відповідачка до теперішнього часу зобов'язання за договором не виконала, суму грошей не повернула. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просила стягнути з відповідачки на її користь 198284,70 грн. борг, проценти в розмірі 18009,58 грн., 3% річних в розмірі 3503,74 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 198284,70 грн. борг, проценти в розмірі 18009,58 грн., 3% річних в розмірі 3503,74 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позов подано з пропуском строку позовної давності.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам закону та в порушення умов договору відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 3% річних з простроченої суми та відсотки за користування коштами.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала в борг грошову суму в розмірі 6130 доларів та 1240 доларів, а всього 7370 доларів, про що ОСОБА_3 власноруч написала відповідну розписку (а.с.73).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З наявної в матеріалах справи розписки, підписаної позичальником ОСОБА_3, вбачається, що станом на 01.03.2009 року остання позичила у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7370 доларів, які зобов'язалась повернути 19.06.2009 року.

Допитана в судовому засіданні, під час апеляційного розгляду справи, в якості свідка, ОСОБА_3 підтвердила доводи викладені в апеляційній скарзі та пояснила, що, перебуваючи у скрутному фінансовому становищі, вона позичила у ОСОБА_6 кошти на загальну суму 7370 доларів з яких 6130 доларів - позика та 1240 доларів - визначена позивачкою сума відсотків, які зобов'язалася повернути 19.06.2009 року, про що 01.03.2009 року написала відповідну розписку.

Колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що зі змісту розписки стилістично зрозумілим є зазначення дати отримання боргу - 01.03.2009 року та дати повернення боргу - 19.06.2009 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до роз'яснень даних у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Доводи ОСОБА_4 та її представника про те, що 19.06.2009 року - це дата складення розписки не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи та спростовуються змістом самої розписки, складеної на підтвердження укладеного між сторонами договору позики.

Таким чином, оскільки строк виконання зобов'язання за договором позики настав 19 червня 2009 року і з наступного дня почався перебіг встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Враховуючи зазначене суд першої інстанції повинен був взяти до уваги, що строк позовної давності для звернення з даним позовом для позивача закінчився 19 червня 2012 року, а звернулася вона з даним позовом до суду тільки 12 серпня 2016 року, тобто пропустивши трирічний строк.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником позивача було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, однак суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки у розписці не зазначено про строк виконання зобов'язання, тому вимоги ст. 267 ЦК не застосовуються.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором позики у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

А.Г. Колісниченко