АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору застави припиненим та припинення застави,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 201809-SOGL, відповідно до якого банк зобовязався надати кредит у розмірі 11 400 доларів США на строк до 26 лютого 2010 року. В забезпечення виконання кредитного договору 29 лютого 2008 року між ним та відповідачем укладено договір застави автотранспорту № 201809-1, згідно якого заставою виступав автомобіль DAF FT 95, державний номер НОМЕР_1.

Також позивач зазначив, що в 2013 році у звязку з неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог банку було відмовлено у звязку із порушенням строків позовної давності. Таким чином зобовязання за кредитним договором припинені, а тому і договір застави втратив свою юридичну силу, просив визнати договір застави автотранспорту припиненим у звязку із припиненням забезпеченого заставою зобовязання за кредитним договором та припинити заставу автотранспортного засобу, що належить позивачу на праві власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитну угоду № 201809-SOGL, за умовами якої банк зобовязався надати позичальнику кредит в сумі 11 400 доларів США на строк до 26 лютого 2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних (а.с.6-8).

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та Банком 29 лютого 2008 року було укладено договір застави автотранспорту №201809-1, за умовами якого позичальник ОСОБА_2 передав в заставу банку належний йому на праві власності автомобіль НОМЕР_2 (а. с. 9-10).

Також, судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 201809-SOGL від 29 лютого 2008 року було відмовлено у звязку за спливом строку позовної давності (а.с. 11).

Пунктом 26 договору застави автотранспорту №201809-1 від 29 лютого 2008 року передбачено, що строк дії договору до повного виконання позичальником та заставодержателем зобовязань за кредитним договором та всіх додаткових угод до нього.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

А статтею ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За загальним правилом зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Відповідно до ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами правовідносини з виконання зобовязань за кредитним договором не закінчилися, а тому підстави для визнання договору застави припиненим та відповідно припинення застави автотранспорту немає та доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України, цим обставинам суду не надано, у звязку з чим суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що зі спливом строку позовної давності припиняється виконання зобовязання за договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалося вище, зобовязання з повернення кредиту є невиконанними, а тому ці доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів та особистого тлумачення норм матеріального права на свою користь.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_3