Справа № 216/42/17
Провадження 2/216/917/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Сидорака В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Манелюк А.Є.

заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

05 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири №35, розташованої у м. Кривому Розі по вул. Алмазна (колишня назва Погребняка) у буд. №15, що підтверджується договором дарування від 24.09.2007 року.

Відповідач по справі онук колишньої власниці квартири, який з 25.07.2005 року зареєстрований за вищезазначеною адресою, але фактично не мешкає в такій квартирі з дати реєстрації у ній і по теперішній час.

Позивачка не зверталася до ОСОБА_2 з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їй квартири, оскільки фактичне місце його проживання їй не відоме, а останнє відоме місце проживання відповідача - м. Кривий Ріг, вул. Алмазна (колишня назва Погребняка)АДРЕСА_1.

На підставі наведеного позивачка у позовній заяві просить суд позовні вимоги задоволити.

У судове засідання позивачка не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.18, 27).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився повторно і про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі. Заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Зважаючи на повторну неявку відповідача та подане позивачками клопотання щодо слухання справи за наявними у ній матеріалами, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст. 226 ЦПК України.

Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини.

Так, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (стара назва Погребняка) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, на підставі договору дарування квартири від 24 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №9919 (а.с.4), що також підтверджується витягом комунального підприємства Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.5).

Як вбачається з довідки №2 виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою ОСОБА_4 уповноваженому власнику ОСОБА_1 в тому, що її сімя складається з 2 чоловік: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Однак, актами комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №20» від 15 квітня 2013, товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» від 05 січня 2016; 20 травня 2016; 05 вересня 2016; 02 грудня 2016, стверджується, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (стара назва Погребняка)АДРЕСА_3, однак з 2005 року за вказаною адресою не проживає (а.с.7-10,24).

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №35 у будинку №15 по вулиці Алмазній (стара назва Погребняка) у місті ОСОБА_6.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та обєктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

При цьому право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_2 (стара назва - Погребняка) у місті ОСОБА_6 24 вересня 2007 року перейшло до ОСОБА_1 на підставі укладення договору дарування квартири, то саме з цього числа ОСОБА_2 втрачає право користування жилим приміщенням.

З урахуванням викладеного, суд на підставі вимог ст. 391 ЦК України вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 60, 61, 209, 215-218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №35 у будинку №15 по вулиці Алмазній (стара назва - Погребняка) у місті Кривому Розі Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Сидорак