Провадження №2/485/280/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

у складі головуючого судді Кішковської З.А.,

секретар судового засідання Забаровська С.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовними вимогами Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

11 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі по тексту Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29858грн.30коп. в солідарному порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 12 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Банк, та ОСОБА_2 було укладено договір №465 про надання кредитних коштів на споживчі цілі у розмірі 20000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення не пізніше 11 листопада 2011 року. Того ж числа між кредитною установою та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржницею зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою ОСОБА_2 прийнятих кредитних зобов"язань, станом на 06 березня 2017 року, рахується заборгованість в розмірі 29858грн.30коп., яка складається: з заборгованості за основним боргом у 11666,60грн., заборгованості по процентам 2618,39грн., боргу за комісією, що рівний 69,96грн., та розміру пені 15503,35грн. Посилаючись на порушення прав кредитора, позивач просив про задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала у заявленому розмірі. Сума пені до стягнення визначена рішенням кредитного комітету, як співмірний з розміром заборгованості за основним боргом, процентами та комісією.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, стверджуючи про те, що кредитний договір з ОСОБА_4 не укладала. При цьому, заявила про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_3, за належності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явився, про причини неявки не сповістив і заяви про відкладення розгляду не надав. Суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з представленої копії договору, 12 листопада 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступництво якого позивачем підтверджується Статутом кредитної установи у редакції від 27 січня 2016 року, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №465. Згідно умов вказаного договору відповідачці надано кредит на споживчі цілі у розмірі 20000грн. під 26% річних на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 11 листопада 2011 року. Пунктом 1.6 кредитного договору передбачено, що позичальниця зобов'язалася погашати кредит рівними частинами в сумі 555,56грн. до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. За п.1.8 сторони погодили сплату позичальницею комісії за надання кредиту у розмірі 1% від суми наданого кредиту одразу після його укладання та за супроводження кредиту у розмірі 0.05% від залишку кредиту, але не менше 5грн. щомісячно. За порушення взятих на себе зобовязань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязується сплатити на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі 18% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім того, пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що договір кредиту набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (а.с.13-15).

Того ж числа, між кредитною установою і відповідачем у справі ОСОБА_3 було укладено договір поруки, по якому останній зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. У п.4.1 договору поруки зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором (а.с.17-18).

Розрахунком заборгованості, станом на 06 березня 2017 року, визначено її загальний розмір у 29858грн.30коп., зі складовими: заборгованість за основним боргом у 11666,60грн., заборгованість по процентам 2618,39грн., борг за комісією - 69,96грн., пеня - 15503,35грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідно до умов договору.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивачка стверджуючи про не укладання кредитного договору і заперечуючи свій підпис у його тексті, не заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, про що суд надав їй відповідне роз»яснення.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року, висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

Тому, суд визнає позовні вимоги такими, що знайшли своє підтвердження.

При цьому, ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту частинами обчислюється із дня настання строку виконання зобов'язання, тобто строку сплати чергового платежу.

Сторони кредитного договору встановили, що кредитні кошти мають бути повернуті не пізніше 11 листопада 2011 року щомісячними платежами до 30 числа кожного місяця, останній платіж по оплаті основної суми вчинено 29.03.2010 року, по процентам - 28.02.2011 року.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

ОСОБА_2 заявила про застосування строків позовної давності до винесення судом рішення у справі, подавши письмову заяву. Враховуючи, що строк виконання основного зобов'язання в цілому настав 11 листопада 2012 року (по оплаті основної суми 30.03.2010 року, по процентам - 01.03.2011 року), останній платіж по договору датований 01 листопада 2011 року, а позовні вимоги заявлено до суду 11 травня 2017 року, то строк, у межах якого Банк міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, на день подачі позовної заяви минув (більше шести років), у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 належить відмовити за сплином строків позовної давності.

Представник позивача ствердила про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності, вказавши, що до 2015 року право звернення до суду з позовом було у повноваженні Снігурівської філії ОСОБА_4.

Що стосується позовних вимог до поручителя, суд зазначає наступне.

Статтями 553, 554 цього Кодексу встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Дослідженим договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред"явлення вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Тобто, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняється, а тому жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред»явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони договору). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред»явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року. Суд вказав, що якщо договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання цього зобовязання, то зобовязання за договором поруки припинилися.

У справі, що розглядається, вимоги до поручителя ОСОБА_4 мав пред"явити не пізніше шести місяців після визначеного строку повернення кредиту, а саме протягом шести місяців після 11 листопада 2011 року. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовними вимогами лише у травні 2017 року, тобто після припинення зобов"язань за договором поруки. За наведеного, підстав для задоволення позовних вимог не має.

Керуючись ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити у зв'язку з застосуванням строку позовної давності.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Миколаївське обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками процесу до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів після отримання копії судового рішення.

Суддя