АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу матері,

в с т а н о в и л а :

у січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу та супроводу матері строком на 10 місяців з березня 2017 року по грудень 2017 року у супроводі батька до Арабської республіки Єгипет, Швейцарської Конфедерації, Австрійської Республіки, Федеративної Республіки Німеччини, Французької Республіки.

Справа № 753/643/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6279/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначав, що 26.06.2007 року сторони перебували у зареєструваному шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає разом з батьком. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В травні 2014 року відповідач виїхала з місця проживання сім'ї, з цього часу не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його долею, тому виховання та утримання сина повністю здійснює він. ОСОБА_1 фактично самоусунулась від обов'язку по вихованню дитини, на зв'язок не виходить, місце проживання її невідоме, на неодноразові його вимоги надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон не реагує.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.04.2017 року позов задоволено частково. Надано дозвіл ОСОБА_3 як законному представнику малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України без згоди та супроводу матері ОСОБА_1 у супроводі батька ОСОБА_3 у період з 11.04.2017 року по 31.12.2017 року включно до Арабської республіки Єгипет, Швейцарської Конфедерації, Австрійської Республіки, Федеративної Республіки Німеччини, Французької Республіки. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що спір між сторонами відсутній. До подачі позову позивач ніколи не звертався до нотаріуса для отримання дозволу, а після такого звернення у процесі розгляду справи вона надала таку згоду, але через відсутність документу про народження дитини нотаріус не посвідчила цю згоду. Позивач у позові не вказав час перебування у державах та місце перебування. Крім того, суд не залучив до участі у справі Службу у справах дітей Дарницької у м. Києві районної державної адміністрації.

У судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та його представник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 26.06.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та проживає разом з батьком. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх її доходів щомісяця, починаючи з 30.10.2014 року і до його повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2015 року визначено місце проживання сина сторін до 14 років з батьком ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон та відмовляється добровільно оформити заяву на дозвіл виїзду сина у нотаріуса.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Відповідно до п. 22 ч. 1 цих Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Дане положення направлене на реалізацію права другого з батьків знати про місце перебування дитини за кордоном та час такого перебування.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Задовольняючи позовні вимоги в частині надання дозволу на багаторазові виїзди строком з 11.04.2017 року по 31.12.2017 року до різних країн суд першої інстанції не врахував вищезазначені положення та помилково задовольнив позов, який не містить конкретно визначеної країни для виїзду дитини за кордон та часу виїзду саме у цю країну.

Оскільки у судовому порядку підлягає захисту порушене, оспорюване або не визнане право (ч. 1 ст. 3 ЦПК України) колегія суддів приходить до висновку, що не може бути визнано таке право, яке б не могло існувати за відсутності спору.

Відповідно до вищезазначених Правил за відсутності спору позивач міг би отримати нотаріально посвідчену згоду другого з батьків лише із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, а не у необмежену кількість держав.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року № 6-15 цс 17 дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку і закінчення.

Незважаючи на те, що позивач зазначив проміжок часу, даний проміжок стосується виїзду у різні країни. У судовому засіданні позивач підтвердив, що вказаний ним проміжок часу не є конкретним проміжком часу для виїзду в одну країну. За рішенням же суду дозвіл надається на виїзд у конкретний проміжок часу у певну країну.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування або зміни рішення.

За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не залучено до участі у справі службу у справах дітей не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у даній справі участь органу опіки і піклування не є обов`язковою.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу матері відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді