Справа № 163/2991/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Провадження № 22-ц/773/756/17 Категорія: 30 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Осіпука В.В.,

секретар с/з ОСОБА_2,

з участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2013 року, постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_5 в його користь 141 675 грн. майнової шкоди, 980 грн. 80 коп. витрат за проведене експертне автотоварознавче дослідження автомобіля, 1416 грн. 75 коп. сплаченого судового збору, а всього на загальну суму - 144 072 грн. 55 коп. У відповідності до наявного в матеріалах справи повідомлення відділу ДВС Любомльського РУЮ станом на 03 листопада 2016 року розмір заборгованості по даному виконавчому провадженню становить 144072 грн. 55 коп. (а. с. 8). З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_6 в його користь інфляційні витрати в розмірі 112232, 5 грн. та 3% річних в розмірі 16021,66 грн., а всього на загальну суму 128254,16 грн.

11 квітня 2017 року ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача в його користь 170633, 2 грн. (а. с. 125).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року позов задоволено.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 інфляційні витрати в розмірі 152 716 грн. 90 коп. та три проценти річних в розмірі 17916 грн. 30 коп. від простроченої суми боргу за рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року, а всього на загальну суму 170 633 грн. 20 коп.

Стягнуто з відповідача в користь позивача судові витрати по справі в розмірі 1886 грн. 33 коп.

Не погодившись із постановленим судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та просила скаргу задовольнити, позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції -залишенню без змін з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_3 141 675 грн. майнової шкоди, 980 грн. 80 коп. витрат за проведене експертне автотоварознавче дослідження автомобіля, 1416 грн. 75 коп. сплаченого судового збору, а всього на загальну суму 144 072 грн. 55 коп. (а. с. 4-5).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 19 лютого 2013 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 6).

Судом також встановлено, що 19 березня 2013 року Любомльським районним судом Волинської області видано виконавчий лист на виконання рішення суду у даній справі про стягнення із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 141 675 грн. майнової шкоди, 980 грн. 80 коп. витрат на проведене експертне автотоварознавче дослідження автомобіля та 1416 грн. 75 коп. сплаченого судового збору, який позивачем предявлений до примусового виконання у відділ ДВС Любомльського районного управління юстиції (а.с.3).

03 квітня 2013 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Любомльского РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №0310/2856/2012, виданого 19 березня 2013 року та надано відповідачу строк для добровільного виконання судового рішення у строк до 09 квітня 2013 року (а.с.50).

11 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.52).

Згідно повідомлення відділу ДВС Любомльського РУЮ станом на 03 листопада 2016 року розмір заборгованості по даному виконавчому провадженню становить 144072 грн. 55 коп. (а. с. 8).

Виконавчим провадженням серії ВП №37383060, яке було досліджене судом першої інстанції, підтверджується наявність станом на 20 березня 2017 року суми заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 144 072 грн. 55 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_5 порушила грошове зобовязання, прострочила його виконання, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, обєктивно встановлених обставинах справи та зроблені з додержанням вимог закону.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною другою статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 грудня 2012 року, що набрало законної сили, з відповідача в користь позивача стягнута певна сума грошових коштів, які відповідач не сплатила, а отже боржник порушила грошове зобовязання.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-113цс14 від 10 жовтня 2014 року, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дія частини 2 статті 625 ЦК України поширюється на спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відносини, які виникли між сторонами, носять деліктний характер, не ґрунтуються на вимогах закону.

З врахуванням того, що боржником, який прострочив виконання грошового зобовязання, порушено грошове зобовязання, суд підставно стягнув з боржника в користь стягувача суму інфляційних втрат на суму боргу та три процентів річних за весь час прострочення, що є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання, а не подвійною мірою відповідальності відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в дохід державного бюджету 180 (сто вісімдесят) гривень витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді