Справа № 739/119/17
Провадження № 2/739/127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі відповідач) про визнання нікчемним кредитного договору, укладеного між ними 24 квітня 2016 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що раніше між ним та відповідачем було укладено кредитний договір. У квітні 2016 року йому зателефонував працівник відповідача та запропонував оформити сервіс «Миттєва розстрочка». Під час розмови він заявив, що не має наміру оформлювати вказаний сервіс, однак незважаючи на це через кілька місяців йому прийшло повідомлення про необхідність сплати чергового плату за сервісом «Миттєва розстрочка. Вважає, що фактично між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на надання споживчого кредиту, який мав укладатися в письмовій або електронній формі. Під час укладення даного договору його не було ознайомлено з умовами та правилами надання «Миттєвої розстрочки», при цьому висловлення згоди на укладення договору шляхом натискання клавіші телефону не може свідчити про його волевиявлення на укладення відповідного договору. Позивач зазначає, що при укладенні договору не було дотримано вимоги Закону України «Про захист права споживачів», вказує, що договір про надання споживчого кредиту має укладатися у письмовій формі, один екземпляр договору має бути переданий споживачу. Також вимоги до кредитного договору передбачені статтею 1055 ЦК України, згідно якої такий договір має укладатися в письмовій формі і недодержання даної вимоги свідчить про нікчемність відповідного договору.

Представником відповідача на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються, при цьому у запереченнях зазначається, що 01 лютого 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій вказувалося, що дана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі Умови та правила), а також тарифами становить укладений між ним та відповідачем договір про надання банківських послуг, зобовязався виконувати умови та правила надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті відповідача. За змістом укладеного договору позивам може отримати будь-які послуги, які надає відповідач. Позивачу відповідачем було видано кредитну картку. За своєю суттю цей договір був договором приєднання, передбаченим статтею 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Представник відповідача зазначає, що пунктом 1.1.1.129 Умов та правил передбачена послуга «Миттєва розстрочка», яка надається держателям платіжних карток на умовах терміновості, платності та зворотності. При цьому пунктами 2.7.6.1.2.1 та 2.7.6.1.2.2 Умов та правил визначено, що утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо він погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. Рахунок по сервісу «Миттєва розстрочка» відкривається шляхом, зокрема, натискання клавіші «згоден» при ІVR обдзвоні. 26 квітня 2016 року позивачу працівником відповідача в телефонній розмові було запропоновано погасити заборгованість за кредитним лімітом шляхом підключення до сервісу «миттєва розстрочка», що свідчить про пропозицію позивачу змінити умови обслуговування по кредитній картці. Позивач погодився з запропонованими банком умовами та підтвердив свою згоду натисканням клавіші «згоден» при проведенні ІVR обдзвону. Відповідно, на думку представника відповідача, сторонами було дотримано письмову форму договору і підстави для визнання цього договору нікчемним відсутні.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, пояснив, що раніше у між ним та відповідачем було укладено кредитним договір. У квітні 2016 року на його мобільний телефон зателефонувала жінка, яка запитала у нього чим може він сплачувати по 772 грн. на місяць. Він відповів, що так, після чого його попросили натиснути якусь клавішу на телефоні, що він і зробив. За декілька днів він виявив, що збільшився його кредитний ліміт, але що це гроші не знав. Він продовжив користуватися кредитними коштами та здійснював щомісячні платежі у розмірі понад 300 грн. на місяць. Згодом зясував, що крім заборгованості за основним кредитним договором у нього є також заборгованість за кредитним договором укладеним по телефону у квітні 2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю та пояснив, що укладений між позивачем та відповідачем у квітні 2016 року договір є окремим кредитним договором, який мав укладатися в письмовій формі. За своєю суттю це був технічний овердрафт. Позивач при його укладенні мав бути ознайомлений з умовами кредитного договору, однак даних вимог дотримано не було. Укладення зазначеного договору призвело до збільшення боргових зобовязань позивача чим було порушена права останнього. Недотримання вимог законодавства щодо укладення кредитного договору в письмовій формі вважає безумовною підставою для визнання такого договору нікчемним.

Представник відповідача у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченнях, пояснив, що у 2012 році позивач при укладенні договору про надання банківських послуг був ознайомлений зокрема й з умовами підключення сервісу «Миттєва розстрочка». У подальшому позивач користувався кредитним коштами за рахунок встановленого йому кредитного ліміту. Станом на 26 квітня 2016 року у нього існувала поточна заборгованість за кредитним договором з розміром процентної ставки 3,6% на місяць. Того дня йому зателефонував працівник відповідача і запропонував погасити існуючу заборгованість, розмір якої перевищував 6000 грн., шляхом підключення сервісу «миттєва розстрочка». Позивач надав свою згоду на підключення сервісу «Миттєва розстрочка» у спосіб, визначений Умовами та правилами, з якими він погодився у 2012 році. Вказане свідчить про дотримання вимог письмової форми договору, передбачених статтею 207 ЦК України, оскільки сторони висловили свою волю на укладення договору за допомогою засобів звязку, а саме по телефону, що підтверджується записом розмови позивача та працівника відповідача. Після підключення «Миттєвої розстрочки» було відновлено кредитний ліміт позивача, а існуючу заборгованість погашено за рахунок коштів «Миттєвої розстрочки», наданих під меншу процентну ставку. При цьому позивач мав виплачувати отримані за сервісом «Миттєва розстрочка» кошти сплачуючи щомісячно регулярні платежі і в разі недостатності сплачених коштів решта списувалася з кредитного рахунку позивача, відкритого у 2012 році. Збільшення розміру заборгованості позивача за кредитним лімітом пояснює тим, що після підключення сервісу «Миттєва розстрочка» та відновлення кредитного ліміту останній користувався кредитними коштами.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 01 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Подавши відповідну заяву позивач підтвердив, що вказаний договір складається із даної заяви, памятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів (а.с. 60-61, 66-74).

У звязку з укладенням вказаного договору позивачу було видано кредитну картку «Універсальна GOLD №4149 6258 0440 2293 та встановлено кредитний ліміт, коштами з якого користувався позивач, що визнано ним у судовому засіданні.

Станом на 26 квітня 2016 року позивач мав поточну заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 6 616 грн. 39, що підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с.93).

Розділом 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість позивача використати сервіс «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту.

Пунктом 2.7.6.1.2.1 Умов та правил передбачено, що утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо він погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти.

Згідно підпункту «є» пункту 2.7.6.1.2.2 Умов та правил рахунок спеціального платіжного засобу яким є карта 999********, відкривається індивідуально для кожного клієнта з моменту авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка» шляхом натискання клавіші «Згоден» при ІVR обдзвоні.

Пунктом 2.7.6.1.2.3 Умов та правил передбачено, що дії клієнта, описані в п.2.7.6.1.2.2 даних Умов, вчинені клієнтом, прирівнюються сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка».

Зміст наведених вище положень свідчить, що сервіс «Миттєва розстрочка», передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг за своєю суттю є кредитним договором, який надається позичальнику на споживчі цілі, при цьому укладення такого договору здійснюється шляхом авторизації сервісу «Миттєва розстрочка» одним з способів, зазначених у пункті 2.7.6.1.2.2 Умов та правил, зокрема й шляхом натискання клавіші «Згоден» при ІVR обдзвоні.

З довідки, наданої представником відповідача, датованої 17 травня 2017 року, вбачається, що відповідач оформив з позивачем 26 квітня 2016 року договір «Оплата частинами» на суму 6 616 грн. 39 коп., яка була зарахована на картку позивача №4149 6258 0440 2293, при цьому вказано, що це зарахування здійснено згідно договору «Оплата частинами» або «перенесення заборгованості на миттєву розстрочку» (а.с. 65).

З дослідженого у судовому засіданні аудіо запису розмови позивача та працівника відповідача вбачається, що 26 квітня 2016 року працівниця відповідача зателефонувала позивачу, повідомила, що вона представляє ПАТ КБ «ПриватБанк», поінформувала про його кредитний ліміт 8000 грн. та доступну до використання суму коштів - 1 384 грн., після чого запропонувала скористатися новою послугою «Миттєва розстрочка» і погасити існуючу заборгованість за рахунок «Миттєвої розстрочки» з подальшою виплатою наданих для цих цілей за вказаним сервісом грошових коштів з процентною ставкою 2,9% на місяць, при цьому кредитній ліміт буде відновлено і він стане знову доступним, погашення ж має здійснюватися протягом вибраного строку від одного до чотирьох років. Далі працівниця відповідача запропонувала здійснювати виплати протягом одного року зі сплатою 744 грн. щомісяця чи на два роки зі сплатою 468 грн. на місяць. У відповідь на це позивач заявив, що такі умови його влаштовують і він має змогу сплачувати щомісячні платежі у розмірі 743 грн. 24 коп., далі працівниця відповідача розяснила позивачу, що йому ще раз зателефонують з банку де буде голосове повідомлення яке потрібно прослухати повністю для активування вказаної послуги (запис розмови міститься на диску, що додається до справи). З пояснень позивача вбачається, що пізніше ним на прохання представника банку було натиснуто відповідну клавішу мобільного телефону.

Після вказаної розмови на картковий рахунок позивача відповідачем було перераховано 6 616 грн. 39 коп. на погашення існуючої заборгованості, у звязку з чим кредитний ліміт позивача був відновлений у розмірі 8 000 грн. У подальшому позивач користувався кредитним коштами знімаючи готівкові кошти та здійснюючи оплату товарів, також починаючи з 26 травня 2016 року з рахунку позивача відповідачем щомісяця здійснювалося списання грошових коштів у розмірі 772 грн. 98 коп. на виплату кредиту, отриманого за сервісом «Миттєва розстрочка», що підтверджується випискою з карткового рахунку позивачка (а.с. 87-94).

Викладене вище свідчить, що між позивачем та відповідачем 26 квітня 2016 року було укладено договір про надання споживчого кредиту «Миттєва розстрочка» шляхом усної пропозиції працівника відповідача, висловленої під час телефонної розмови, на активування сервісу «Миттєва розстрочка», передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, та прийняття даної пропозиції позивачем шляхом висловлення усної згоди, а також натискання відповідної клавіші «згоден» на своєму мобільному телефоні. Водночас на момент укладення договору позивачу працівником відповідача не було надано інформації про всі умови зазначеного договору, які містилися в Умовах та правила надання банківських послуг, на які представник відповідача посилався у судовому засіданні.

Також при укладенні вказаного кредитного договору позивач ні власноручно, ні з використанням аналогів власноручного підпису жодних документів, які б свідчили про його бажання укласти відповідний договір, не підписував і жодних документів, які б містили умови договору, не отримував.

Внаслідок укладення 26 квітня 2016 року вказаного кредитного договору за рахунок отриманих від відповідача кредитних коштів у сумі 6 616 грн. 39 коп. була погашена заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором, який він уклав з відповідачем 01 лютого 2012 року. У подальшому відповідачем щомісячно з рахунку позивача, відкритого за договором від 01 лютого 2012 року, здійснювалося списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним 26 квітня 2016 року.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частиною третьою статті 1054 ЦК України визначено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною третьою статті 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Зі змісту наведених вище положень законодавства висновується, що договір про надання споживчого кредиту має бути укладений у письмовій формі, яка вважається дотриманою за наявності двох умов: зміст договору зафіксований в одному або кількох документах, зокрема й електронних, у листах, телеграмах, надісланих за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку; договір має бути підписаний його сторонами, зокрема як власноручно сторонами, так і з використанням факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, якщо підписання відповідним чином договору передбачено законодавством або з цього приводу існує згода сторін.

Частиною четвертою статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В ході судового розгляду встановлено, що 26 квітня 2016 року договір про надання споживчого кредиту за сервісом «Миттєва розстрочка», умови якого визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, був укладений між позивачем та відповідачем шляхом висловлення позивачем по телефону згоди на його укладення та натискання ним відповідної клавіші свого мобільного телефону, без дотримання вимог наведених вище законодавчих положень до форми укладення таких договорі та без підписання позивачем договору власноручно чи з використанням іншого аналогу власноручного підпису. Вказане у свою чергу свідчить про недотримання сторонами вимог закону стосовно письмової форми договору про надання споживчого кредиту.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною першою статті 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки судом встановлено, що при укладенні 26 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем договору про надання споживчого кредиту його сторонами не було дотримано вимог законодавства щодо письмової форми договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору нікчемним, оскільки його безумовна недійсність прямо встановлена законом.

З цих підстав суд вважає необґрунтованими та відкидає доводи представника відповідача, наведені в його письмових запереченнях, про дотримання письмової форми договору при його укладенні та про відсутність підстав для визнання договору нікчемним.

Отже, позовні вимоги про визнання кредитного договору нікчемним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною пятою статті 216 ЦК України передбачено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Зважаючи на те, що при поданні позовної заяви та в ході судового розгляду позивачем, його представником, а також представником відповідача вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не заявлялися, докази, необхідних для вирішення цього питання суду сторонами у справі не подавалися, судом відповідне питання не вирішувалося.

Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, при цьому позивач від сплати судового збору при поданні позову був звільнений в силу положень частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 215, 216, 218, 638, 1054, 1055, 1057-1 Цивільного кодексу України, статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним - задовольнити повністю.

Визнати нікчемним кредитний договір «Миттєва розстрочка», укладений 26 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 13 червня 2017 року.