Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/369/17 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/2272/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

В обґрунтування позову зазначив, що з 28.04.1984р. по 17.04.2012р. він працював у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця». При звільненні підприємство було зобов'язане виплатити йому компенсацію за невикористані 275 діб домашнього відпочинку як надурочної роботи, тобто в подвійному розмірі від годинної ставки. З урахування того, що годинна ставка складала 15,11 грн., підприємство мало виплатити йому за 2 200 годин 66 484 грн. Проте йому було виплачено компенсацію в розмірі 43 708,50 грн. за 275 діб загального часу домашнього відпочинку, який не був ним використаний. При цьому вказана сума грошових коштів була розрахована у порядку, передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку. Такі дії щодо виплати йому заробітної плати за невикористані дні домашнього відпочинку позивач вважає незаконними, оскільки цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачений у порядку, передбаченому для оплати надурочної роботи.

На підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з виплати заробітної плати за 275 діб невикористаного часу домашнього відпочинку в сумі 22 775, 50 грн. та витрати по оплаті правової допомоги в сумі 2 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати заробітної плати за невикористаний час домашнього відпочинку в сумі 22 775, 50 грн. та витрати за правову допомогу у сумі 2000 грн. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач недонарахував позивачу компенсацію за невикористаний час відпочинку за роботу з потужним обліком робочого часу у 2012р., тому стягнув недоплачену суму компенсації у розмірі 22 775,50 грн.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам норм матеріального права, застосованим судом до спірних правовідносин.

Статтею 43 Конституції України встановлено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У відповідності до положення ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних договорів, трудових договорів.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про залізничний транспорт» управління залізницями та іншими підприємствами залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності здійснюється органом управління залізничним транспортом - Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), підпорядкованою Міністерству транспорту та зв'язку України.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, яке затверджено Постановою КМУ від 29.02.1996 року № 262, Укрзалізниця здійснює заходи, спрямовані на створення безпечних умов праці, соціальний захист працівників залізничного транспорту, впровадження єдиної системи оплати їхньої праці, поліпшення житлових і культурно-побутових умов.

Згідно з п. 6 вказаного Положення Укрзалізниця в межах своєї компетенції видає накази, обов'язкові для виконання залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

І

Із змісту п. 4.1 Колективного договору ДП «Придніпровська залізниця» вбачається, що режим праці і відпочинку в структурних підрозділах регламентується «Правилами внутрішнього трудового розпорядку» та «Особливостями регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і метрополітенів, пов'язаних із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговуванням пасажирів», затвердженими наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 10.03.1994 року №40-Ц (далі - Наказ 40-Ц).

Згідно з п. 1.1 Наказу 40-Ц особливості регулювання робочого часу враховують специфіку організації праці і регулюють робочий час і час відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту і не змінюють встановлених законодавством загальних і спеціальних гарантій і пільг.

Пунктами 1.3, 1.7 Наказу 40-Ц передбачено, що для працівників, постійна робота яких відбувається в дорозі при загальній тривалості поїздки в обидва кінці три доби і більше, може запроваджуватись підсумований облік робочого часу з періодом обліку потурно. Турою вважається час з моменту явки на роботу для поїздки до моменту явки на роботу для наступної поїздки після відпочинку у пункті постійної роботи.

При роботі потурно пунктом 11.8 Наказу 40-Ц встановлено особливий порядок надання часу відпочинку, згідно з яким загальний час належного відпочинку в основному пункті для працівників, постійна робота яких протікає в дорозі, треба визначати шляхом множення включеного в роботу числа відпрацьованих годин за поїздку на коефіцієнт 2,6 та віднімання часу чи днів відпочинку в дорозі і додавання за календарем недільних та святкових днів за поїздку, туру. При цьому щотижневі дні відпочинку за час поїздки надаються в підсумованому вигляді відразу після поїздки.

Відпочинок працівнику повинен бути наданий, як правило, після кожної поїздки повністю. У виняткових випадках, коли відпочинок після цієї поїздки не міг бути наданий повністю, невикористана кількість годин відпочинку за цю поїздку може бути приєднана до належної кількості годин відпочинку за наступні 1-2 поїздки (тури).

Якщо протягом 1-2 наступних поїздок (тур) невикористана частина відпочинку за попередню поїздку (туру) не буде надана повністю, еквівалентна кількість робочих годин зараховується і оплачується як надурочна робота. Години роботи в святкові та ненадані вихідні дні, оплачені в подвійному розмірі, додатковій оплаті як надурочний час не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 28.04.1984р. працював на посаді механіка вагона транспортера у Відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя - Ліве» Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Згідно із п. 1.1 Положення про відокремлений структурний підрозділ «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» вагонне депо є відокремленим структурним підрозділом без права юридичної особи.

За змістом правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робо-

чим тижнем.

17.04.2012р. позивач звільнився на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до філії ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» ДП «Дніпровська залізниця» (а.с. 7-8).

При звільненні ОСОБА_2 згідно з довідкою депо за невикористаний час домашнього відпочинку - 275 діб була сплачена грошова компенсація на загальну суму 43 708 гривень 50 копійок (а.с. 9).

В ході розгляду справи відповідач не заперечував, що на час звільнення у ОСОБА_2 кількість невикористаних діб домашнього відпочинку становила саме 275 діб, а годинна ставка оплати праці ОСОБА_2 в 2012 році складала 15 гривень 11 копійок.

Спір між сторонами у справі, як правильно визначився суд першої інстанції, виник через застосування кожним з них різного підходу до обчислення компенсації за дні відпочинку.

Частиною 1 ст. 116 КзпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, встановлені ст. 116 ЗКпП України.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_2 йому мала бути виплачена заробітна плата за еквівалентну кількість робочих годин часу невикористаного домашнього відпочинку в подвійному розмірі годинної ставки.

Відповідно до витягів зі штатного розпису робітників вагонного депо Запоріжжя-Ліве ДП «Придніпровська залізниця» станом на 01.02.2012 року тарифний оклад механіка вагона транспортера зчленованого типу складав 2 521 гривня (а.с. 11).

Згідно розпорядження Укрзалізниці від 27.03.2014р. № ЦЗЕ 11/184 «Щодо обліку та оплати праці працівникам, що працюють з підсумковим обліком робочого часу» працівникам, оплата праці яких провадиться за посадовими окладами, для оплати надурочних годин роботи, роботи у святкові та вихідні дні, а також вечірніх та нічних годин, розраховується годинна тарифна ставка, виходячи з встановленого середньомісячного посадового окладу та середньомісячної кількості годин за нормою облікового періоду.

В 2012 році середньорічна норма робочого часу склала 166,8 годин (2001 година/12=1668,8). Годинна тарифна ставка складає 15,11 грн. (2521,00 грн./166,8 годин).

Враховуючи, що ОСОБА_2 працював за 8-годинним графіком, йому має бути компенсовано 2200 годин невикористаного відпочинку (275 діб*8 годин).

Сума заробітної плати за час невикористаного відпочинку обчислюється наступним чином: 2200 годин помножується на годинну ставку в сумі 15,11 грн. в подвійному розмірі, що разом становить 66 484 гривні. Зважаючи на те, що відповідач при звільненні позивача виплатив йому частину цієї суми у розмірі 43 708,50 грн., суд обгрунтовано визнав порушеним право позивача на виплату компенсації за час невикористаного відпочинку за роботу з потужним обліком робочого часу та захистив його, стягнувши з відповідача решту недонарахованої та не сплаченої відповідачем суми цієї компенсації у розмірі 22 775,50 грн., що є складовою заробітної плати позивача.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що судом було невірно застосовано порядок розрахунку компенсації за час невикористаного відпочинку за турою позивачу ОСОБА_3, передбачений пунктом 11.8 Наказу 40-Ц, який застосовується для працюючих працівників. Вказує, що для працівників, які звільняються, така компенсація розраховується за п. 11.12 цього Наказу, згідно з абзацем 4 якого невикористаний час відпочинку, належний за нормою, повинен бути компенсований шляхом надання відгулу або приєднаний до щорічної відпустки в ті ж строки з оплатою цього часу з розрахунку встановленого місячного окладу чи без оплати, а постійним штатним працівникам не повністю використаний відпочинок при звільненні належить оплаті з розрахунку встановленого місячного окладу.

Проте пункт 11.12 Наказу № 40-Ц, на застосуванні якого наполягає відповідач, встановлює суб»єктів регульованих ним правовідносин, до яких позивач не відноситься, тому його не можна застосовувати до спірних правовідноси.

Крім того, в цьому пункті йдеться про працю в умовах особливого режиму, який має бути встановлений в період масових пасажирських перевезень (червень-вересень) адміністрацією депо, вагонної дільниці, ДОП, резерву, станції і міського залізничного агенства у разі згоди колективів поїзних бригад і квиткових касирів, та під час дії якого час відпочинку вираховується по іншому - 50 % від норми, ніж у п. 11.8 при загальному режимі роботи. Також цей час відпочинку у разі праці в умовах особливого режиму приєднується до щорічної віпустки, а відтак по іншому вираховується і його компенсація - оплата за місячним окладом, а не як надурочна праця.

Хибними також є ствердження апелянта про те, що позивач не довів, що працював в надурочний час, оскільки не здійснював такої роботи, яка тривала понад встановлену тривалість робочого дня, з огляду на наступне.

Так, за положеннями п. 1.7 Наказу № 40-Ц ОСОБА_3 працював у відповідача механіком вагона-транспортера сполученого типу та його робочий час відбувається в дорозі і зараховується потурно, тому на нього розповсюджуються вимоги п. 11.8 цього Наказу, де і унормовано, що невикористана частина відпочинку, еквівалентна кількості робочих годин, зараховується і оплачується як надурочна робота.

Відповідач не заперечував, що позивач мав на час звільнення 275 невикористаних діб загального домашнього відпочинку, який не був ним використаний, тому за положення п. 11.8 Наказу № 40-ц цей час оплачувався як надурочний та для цього не потребується його окремого фіксування як понаднормово виконаної роботи.

Заперечення апелянта в частині неможливості застосування оплати часу відпочинку як надурочної роботи суперечать положенням п. 11.8 Наказу № 40-ц, який на теперішній час є чиним, та в цій частині ніким не скасовувався та не визнавався недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги також є суперечлими, оскільки, посилаючись на те, що невикористаний час відпочинку компенсовано ним позивачеві як відпустка, в подальшому відповідач вказує, що така компенсація взагалі не є складовою заробітної плати.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Наказом № 40-Ц від 10 березня 1994р. Міністерства транспорту України визначено додаткові гарантії оплати невикористаних часів відпочинку для окремих працівників в галузі залізничного транспорту, і ця компенсація відноситься до інших компенсаційних виплат, які передбачені ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», а отже входить до структури заробітної плати відповідної категорії працівників.

Враховуючи все вищевикладене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє її із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 314-315, 316 ЦПК України, колегія суддів

У В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.