Справа № 738/1525/15-ц Провадження № 22-ц/795/741/2017 Головуючий у I інстанції -Сова Т. Г. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Кузюри Л.В., Онищенко О.І.

секретаря судового засідання - Шапко В.М.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після зміни якого 16 грудня 2015 року, просила визнати будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1, спільним сумісним майном подружжя, що набуте сторонами за час шлюбу, визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння та земельної ділянки, а також провести поділ спірних житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, призначивши судову будівельно-технічну експертизу (а.с.82).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.197-199).

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 вартістю 147 892, 00 грн.

Виділено ОСОБА_1 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та господарських споруд і передано в реальне користування: коридор 1-1 вартістю 5 801 грн., котельню 1-3 вартістю 11 979 грн., кімнату 1- 4 вартістю 18 410 грн., кімнату 1- 5 вартістю 5 801 грн., частину сараю Б-1 вартістю 10 507 грн.

Зобов'язано ОСОБА_1 провести ремонтно-будівельні роботи по лінії розподілу будинку, а саме: замурувати дверний проріз між коридором 1-1 та коридором 1-2, улаштувати дверний проріз між кімнатою 1-4 та кімнатою 1-5, замурувати дверний проріз між кімнатою 1-5 та кімнатою 1-6, при необхідності по лінії розподілу горища, влаштувати перегородку.

Виділено ОСОБА_2 1/2 частини будинку № АДРЕСА_1 та господарських споруд і передано в реальне користування: кухню 1-2 вартістю 9 962 грн., кімнату 1- 6 вартістю 34 677 грн., частину сараю Б-1 вартістю10 198 грн., погріб вартістю 7 394 грн.

Зобов'язано ОСОБА_2 провести ремонтно-будівельні роботи по лінії розподілу будинку, а саме: влаштувати перегородку в коридорі 1-7, замурувати дверний проріз між кімнатою 1- 6 та коридором 1-7, в коридорі 1-7 замість віконного улаштувати дверний проріз з входу, влаштувати дверний проріз між кухнею 1-2 та коридором 1-7, влаштувати дверний проріз між кімнатою 1-6 та коридором 1-7.

Відхилення від ідеальної частки складає для першого співвласника на 3 542 грн. менше.

За отримання надлишку при розподілі житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на 1/2 та 1/2 частки, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 542 грн.

Кожний власник повинен: облаштувати автономні системи електропостачання та слабких струмів, автономною системою газопостачання, системою опалення, системою водопостачання, системою водовідведення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та визнати його власником спірного житлового будинку з надвірними будівлями та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі десяти процентної вартості добудованого житлового будинку за час шлюбу.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав оцінки письмовим доказам, які підтверджують будівництво житлового будинку до одруження. Посилається, що будинок збудований із будівельних матеріалів, придбаних до одруження за його особисті кошти і на день одруження у будинку не було вікон, дверей і підлоги у одній кімнаті та будинок був готовий на 90%.

За твердженням апелянта такими доказами є: будівельний паспорт, рішення Величківської сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1993 року № 10 про дозвіл будівництва житлового будинку ОСОБА_2, проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника ОСОБА_2 від 1993 року, акт виносу в натурі межі земельної ділянки і розбивка будівель в АДРЕСА_1 від 05 квітня 1993 року, проект газопостачання житлового будинку від 25.03.1995 року, де зазначений план будинку. Наполягає, що на день одруження у будинку не було вікон, дверей і підлоги у одній кімнаті та будинок був готовий на 90%.

ОСОБА_2 наголошує, що судом першої інстанції не були враховані його пояснення та показання свідків відносно будівництва спірного будинку.

ОСОБА_2 не погоджується з поділом житлового будинку, оскільки позивач ОСОБА_1 в спірному будинку не проживає з 2014 року і проживати не буде, проте суд першої інстанції виділив їй частину будинку з підведеним газопостачанням, вхід в будинок, що позбавляє його можливості потрапити в будинок та опалювати його.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, оскільки висновки наявної у справі експертизи від 22 листопада 2016 року є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

В апеляційному суді ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу, висловив незгоду з поділом будинку та вважає безпідставним визнання судом права власності за ОСОБА_1 на ? частину спірного будинку. Пояснив, що будинок повністю був збудований за його власні та його батька кошти до одруження з ОСОБА_1 В період шлюбу ОСОБА_1 не працювала, участі у будівництві спірного будинку не приймала і проживати у будинку не вправі. З 2014 р. його колишня дружина та донька у будинку не проживають.

На думку апелянта, сплачувати позивачці в якості компенсації за частину будинку більше, ніж 30 тисяч гривень, нема ніяких підстав, оскільки вона після укладення шлюбу не працювала.

Наполягав на задоволенні його клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просив доручити суб'єкту підприємницької діяльності - оцінювачу ОСОБА_3 (а.с.209-212).

ОСОБА_1 в апеляційному суді не визнала апеляційну скаргу та просила її відхилити.

Зазначила, що спірний будинок вона та відповідач будували спільно під час шлюбу, допомагали їхні батьки. Вона не працювала, оскільки була зайнята веденням домашнього господарства та доглядом за двома дітьми. Пояснила, що вона та донька, (друга дитина померла), у спірному будинку не проживають з 2014 р. через вкрай неприязнені стосунки з відповідачем, який створив нестерпні та неможливі умови для проживання. Доступу до будинку вона та донька не мають і змушені винаймати інше житло. Зазначила, що упродовж розгляду цієї справи відповідач пообіцяв сплатити їй частину вартості спірного будинку, зажадавши взамін щоб вона та їх донька знялися з реєстрації. Сподіваючись мирно вирішити спір, вона з донькою знялись з реєстрації у спірному будинку, але свою обіцянку відповідач не виконав і виплачувати належну їй компенсацію вартості будинку відмовився.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами ч.ч. 2,3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила поділити спільне сумісне майно відповідно до вимог 60, 61, 69, 70, 71, 72 СК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок набутий сторонами за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні і сторонами не надані правовстановлюючі документи на земельну ділянку. В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень ст. 303 ЦПК України не може бути предметом розгляду апеляційним судом.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 жовтня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 20 лютого 2014 року (а.с. 11).

Від цього шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9). Друга дитина позивача та відповідача померла.

Зазначені обставини в апеляційному суді сторони не спростовували і не заперечували.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що у жовтні 1997 р. ОСОБА_2 звернувся до Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації і за його заявою 22 жовтня 1997 року була сформована інвентаризаційна справа № 275 на домоволодіння № АДРЕСА_1 (а.с.25-40).

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів цієї інвентаризаційної справи, відповідно до рішення Величківської сільської ради народних депутатів Менського району Чернігівської області № 34 від 29 жовтня 1997 року за ОСОБА_2 оформлено право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок, який вцілому зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.37-40,42).

Перевіривши інвентаризаційну справу, апеляційним судом встановлено, що матеріали цієї інвентаризаційної справи не містять ніякої інформації про те, що будівництво спірного будинку було розпочато та закінчено до жовтня 1995 року - до укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і на спростування цих обставин упродовж апеляційного розгляду справи належні і допустимі документальні докази відповідачем не надані.

Разом з тим, у документах інвентаризаційної справи зазначений рік забудови - 1997 (а.с.27,28,30). В апеляційному суді ці обставини апелянтом не спростовані ніякими документальними доказами, які б достовірно і безсумнівно підтвердили закінчення будівництва будинку до жовтня 1995 р.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що рішенням виконкому Величківської сільської ради народних депутатів від 05 квітня 1993 року № 10 ОСОБА_2 дозволено будівництво житлового будинку у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га. Проте, зазначене рішення виконавчого комітету не містить конкретно визначеного часу початку будівництва спірного житлового будинку. Відтак, само по собі це рішення виконавчого комітету Величківської сільської ради підтверджує лише факт надання у квітні 1993 р. дозволу на будівництво житлового будинку відповідачеві на земельній ділянці, але не є доказом початку будівництва будинку саме у 1993 р. та закінчення будівництва до одруження відповідача у жовтні 1995 р. (а.с.51).

Апелянтом не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніякої проектно-технічної чи кошторисної документації або плану будівництва, з яких можна було б зробити безспірний і однозначний висновок про те, що зведення спірного будинку було розпочато у 1993 році та було закінчено до жовтня 1995 р.

Упродовж розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 не було надано ніяких належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно підтвердили його аргументи про те, що на час укладення шлюбу у жовтні 1995 року у будинку не було лише вікон та дверей і підлоги у одній з кімнат. Документальні докази, які б підтвердили ці обставини - у матеріалах справи відсутні.

Як встановлено апеляційним судом, наявні у справі акт винесення в натурі межі земельної ділянки та схема винесення земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку в натурі - також не містять ніякої інформації про те, коли конкретно - у якому місяці та у якому році ці документи були виготовлені, а отже не можуть бути прийняті апеляційним судом в якості безсумнівного доказу на підтвердження аргументів відповідача про те, що будинок він збудував, не перебуваючи у шлюбі з позивачем (а.с.52,53).

У дослідженому апеляційним судом робочому проекті газопостачання за 1995 рік, на який посилається апелянт, на титульному аркуші зазначено адресу житлового будинку АДРЕСА_2, у той час як спір йде про розподіл будинку АДРЕСА_1. В апеляційному суді ці розбіжності відповідач не пояснив. Разом з тим, у зазначеному проекті наявні лише схематичні плани будівель, наявні відмітки про внесення змін у листопаді 1996 р. та вересні 2011 р., з яких однозначний висновок про 90% готовності будинку станом на жовтень 1995 р. - зробити не можливо. Доказів понесених витрат на оплату проектних робіт та газифікацію будинку до жовтня 1995 року, апелянтом не надано і у справі такі докази відсутні (а.с.59-61).

Наявна у матеріалах справи копія трудової книжки ОСОБА_2 підтверджує його трудовий стаж, та, зокрема, роботу з вересня 1994 року по липень 1996 р. в районі Крайньої Півночі (а.с.54-57). Проте, сама по собі ця трудова книжка не є доказом тих обставин, що на зароблені до укладення шлюбу- до жовтня 1995 року, кошти ОСОБА_2 збудував повністю спірний житловий будинок або частину цього будинку.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять належних і допустимих документальних доказів, які б достовірно і безсумнівно підтвердили доводи апелянта про те, що спірний будинок будувався за особисті кошти ОСОБА_5 - батька відповідача. Відповідачем не доведено у суді коли і на яких умовах надавались йому кошти ОСОБА_5 саме на будівництво спірного будинку, не доведена сума цих коштів та не доведено, коли і які саме будівельні матеріали купувались ОСОБА_5 для будівництва спірного будинку, не доведено, які будівельні роботи останнім оплачувались і не доведено вартість цих робіт.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що спірний будинок збудований на земельній ділянці, наданій під забудову його батькові ОСОБА_5, оскільки у матеріалах справи нема документальних доказів про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 і апеляційному суду таких доказів відповідачем не представлено.

Апеляційним судом з дослідженого запису фіксування судового процесу у суді першої інстанції технічними засобами встановлено, що показання свідків не містять конкретної і точної інформації щодо будівництва спірного будинку та мають характер загальних суджень, які не можуть бути оцінені як належні і допустимі докази у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України.

В апеляційному суді ОСОБА_2 не представив ніяких доказів, які б спростували висновки оскаржуваного рішення та достовірно і безсумнівно підтвердили, що спірний будинок був побудований за його власні кошти до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1

Відповідачем не надано у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду ніяких належних і допустимих документальних доказів на підтвердження придбання ним за власні кошти будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку до укладення шлюбу.

Відтак, доводи апелянта про те, що він за власні кошти та до укладення шлюбу із ОСОБА_1 побудував спірний житловий будинок не знайшли свого підтвердження у апеляційному суді.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав будинок № АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах визнав будинок № АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Частиною 3 статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Аналіз змісту вищевказаних норм свідчить про те, що поділ житлового будинку, який перебуває у спільній сумісній власності осіб, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній сумісній власності, є технічна можливість поділу будинку.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, яка проведена судовими експертами Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.140-170).

Дослідивши та проаналізувавши висновок цієї судової будівельно-технічної експертизи, апеляційним судом встановлено, що експертиза проведена атестованими судовими експертами державної науково-дослідної експертної установи Міністерства юстиції України - К.В. Шевченко та С.В. Доценко (а.с. 140-170). Апеляційним судом у висновку експертів не встановлено наявності порушень Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції про призначення та проведення судової експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5(з наступними змінами).

Досліджений апеляційним судом висновок судової будівельно-технічної експертизи від 22 листопада 2016 р. № 1398-1400/16-24 є конкретним, чітким і зрозумілим, не містить ніяких суперечностей та не викликає сумнівів у його правильності, об'єктивності та достовірності.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1398-1400/16-24 від 22 листопада 2016 року, згідно вимог нормативних документів, які чинні на території України в галузі будівництва, поділ житлового будинку з надвірними будівлями на ? та ? частини, з технічної точки зору, є можливим. Розподіл між співвласниками ? та ? частин в натурі можливий у двох варіантах.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розподіл житлового будинку необхідно провести по першому варіанту, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи, оскільки такий поділ може бути здійснений із незначним відхиленням від розміру ідеальних часток сторін (0,48 та 0,52 відповідно до арифметичної частки згідно варіанту по вартості) та присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшується. Загальна площа житлового будинку А-1 складає 95,0 кв.м. Дійсна ринкова вартість будинку становить 147892 грн.00 коп.

Обраний судом перший варіант поділу спірного будинку, визначений у додатку № 1 до висновку експертизи, відповідає будівельним і санітарним нормам і правилам і є найбільш наближеним до розміру ідеальних часток сторін та відповідає вимогам виваженості, розсудливості та справедливості, зважаючи на обставини цієї конкретної справи (а.с. 160). Отже, перешкоди для поділу житлового будинку відсутні.

За першим варіантом розподілу будинку співвласнику ОСОБА_1 відійшли помешкання, позначені зеленим кольором у Додатку № 1 до висновку експертизи, а співвласнику ОСОБА_2 - помешкання, позначені жовтим кольором у цьому Додатку № 1.

Посилання апелянта на те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи є необгрунтованим та викликає сумніви, апеляційний суд відхиляє, враховуючи те, що вказаний висновок ним в установленому порядку не оскаржувався і відвід експертам не заявлявся. Відмовившись при проведенні експертизи від оплати поставлених ним на вирішення експертизи питань, відповідач тим самим на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними права та виявив небажання приймати участь у проведенні експертизи, після чого ОСОБА_1 проведення експертизи оплатила самостійно (а.с.99-100,115,125,126-131).

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови від

30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», висновок експерта визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об'єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання. Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.

Отже, виходячи з приписів ст.ст. 143,147,150 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено підстав для проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи у цій справі, на чому в апеляційному суді наголошував ОСОБА_2Відтак, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає, що справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: