Справа №592/2083/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/897/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 31 серпня 2016 року він уклав договір фінансового лізингу № 0177 з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» про придбання транспортного засобу ВАЗ 21213 4х4 МТ «Балтіка», згідно додатку № 2 до договору - специфікації марка транспортного засобу Булат, модель 244,4 Cab, ціна - 6744,06 доларів США. 01 вересня 2016 року він сплатив відповідачу 12321,40 грн. - комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року. Також 01 вересня 2016 року він сплатив відповідачу 24678,60 грн. - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року. Відповідачем умови договору не виконані, автомобіль позивачу не передано, незважаючи на проведені ним оплати. Відповідач умови договору не виконує, а також відмовляється повернути сплачені кошти. Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф»; стягнути з відповідача на його користь 37000 грн., сплачених за договором фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» та ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» на користь ОСОБА_3 суму сплачених коштів у розмірі 37000 грн. за договором фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи. Будь-яких інших фінансових послуг, крім лізингу, товариство не надає, а між сторонами по справі було укладено саме договір фінансового лізингу.

Крім того, за відсутністю у договорах ознак договору найму транспортного засобу до передання його у користування лізингоодержувачу (позивачу) відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України нотаріальне посвідчення не вимагається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_3 (лізингоодержувачем) та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» (лізингодавцем) укладено договір № 0177 фінансового лізингу, за яким предметом лізингу є транспортний засіб ВАЗ 21213 4х4 МТ «Балтіка», згідно додатку № 2 до договору - специфікації марка транспортного засобу Булат, модель 244,4 Cab, ціна - 6744,06 доларів США (а.с. 17-26).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов додатку № 1 до цього договору, вартість предмета лізингу становить 6744,06 доларів США; щомісячний авансовий платіж - 674,41 доларів США; комісія за організацію договору (7%) 472,08 доларів США; комісія за передачу ПЛ (3%) 202,32 доларів США.

01 вересня 2016 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» 12321 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № QS01 від 01 вересня 2016 року, призначення платежу - комісія за організацію по договору фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року (а.с.16).

Також, 01 вересня 2016 року позивачем ОСОБА_3 було сплачено ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф» 24678 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № QS01 від 01 вересня 2016 року, призначення платежу - авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року (а.с.16).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених ним коштів у сумі 37000 грн., в звязку з тим, що відповідачем не виконані умови договору. При цьому договір фінансового лізингу № 0177 від 31 серпня 2016 року вважає розірваним з 16 вересня 2016 року.

У відповідь, позивач отримав листа ТОВ «Лізингова компанія «ОСОБА_5, в якому ОСОБА_3 роз`яснено, що відповідно до договору ним були сплачені кошти в розмірі 37000 грн., які згідно з п. 9.6 зараховані як комісія за організацію договору. У разі, якщо виявиться бажання розірвати договір, йому потрібно відправити відповідну заяву, в якій чітко вказати бажання розірвати договір, він може бути розірваний відповідно до ст. 12 п. 12.1 (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв без повноважень з надання послуг фінансового лізингу, сам договір укладений без дотримання вимог закону і форми правочину, суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», так як містить несправедливі умови.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Судом встановлено, що у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг з фінансового лізингу, що свідчить про відсутність у нього права укладати оскаржуваний договір.

Колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач виконав всі вимоги, які ставляться законодавством та отримав відповідну довідку про взяття на облік юридичної особи як такої, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, оскільки ця довідка не є передбаченою законом ліцензією.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року, за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

До даного висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року № 6 - 2766 цс 15.

Таким чином, судом правильно встановлено, що договір фінансового лізингу від 31 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Авто Лайф», нотаріально посвідчено не було, хоча такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону Унраїни «Про захист прав споживачів» несправедливими умовами договору є, зокрема, умови про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

У спірному договорі фінансового лізингу (п. 12.1) зазначено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається.

Крім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень зі стягненням з останнього певних штрафних санкцій, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 203, 204 ЦК України, підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Виходячи із вимог ст. ст. 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Що ж стосується оспорюваного правочину, то він може бути визнаний недійсним за рішенням суду.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, упередженості судді при розгляді даної справи, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, тому несплачений апелянтом судовий збір підлягає стягненню з останнього на користь держави в сумі 1408 грн., враховуючи кількість вимог розглянутих судом, згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» 1408 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -