Справа №587/129/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/1371/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнила, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,72 га, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. 09 січня 2005 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська») був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5 % від грошової оцінки землі, і зазначено, що орендна плата має вноситись до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Крім того, 01 січня 2009 року між сторонами було укладено додатковий договір, за умовами якого було збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату в розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю).

Посилаючись на те, що відповідач у порушення умов зазначеного договору оренди земельної ділянки за період 2011 - 2013 років не сплачував орендну плату у встановлений строк, ОСОБА_3, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на її користь 2564 грн. 76 коп., з яких заборгованість з орендної плати - 2005 грн. 54 коп., 3 % річних - 59 грн. 84 коп., інфляційне збільшення заборгованості - 499 грн. 38 коп., та розірвати договір оренди землі від 09 січня 2005 року.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог про розірвання договору оренди землі, представник позивача посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди землі між позивачем і відповідачем, оскільки вживаний судом термін «несвоєчасна сплата» свідчить про несплату певної суми коштів у певний період, зокрема, у строк, передбачений договором оренди землі. Отже, представник позивача вважає доведеним факт систематичної несплати відповідачем орендної плати позивачу (протягом двох платіжних періодів підряд) за користування її земельною ділянкою, а також про наявність вини відповідача у порушенні зобов'язання щодо сплати орендної плати, що, на думку представника позивачки, є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 24 січня 2000 року належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею ріллі 2,72 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Косівщинської сільської ради, Сумського району, Сумської області (а.с. 13).

09 січня 2005 року між нею та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» був укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років зі сплатою орендної плати у розмірі 442 грн., що становить 1,5 % від грошової оцінки землі, яка, як зазначено в договорі, вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (а.с. 9-10).

Відповідно до п.36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Вказаний договір зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 13 вересня 2005 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 12.

14 вересня 2005 року орендодавець ОСОБА_3 передала орендарю ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» вказану земельну ділянку в оренду в натурі у визначених розмірах, про що свідчить складений акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с. 10 на звороті).

01 січня 2009 року між сторонами був укладений додатковий договір , за умовами якого п. 8 договору оренди землі від 09 січня 2005 року був викладений у новій редакції, а саме: збільшено строк оренди земельної ділянки до 10 років та визначено орендну плату у розмірі 1083 грн. 75 коп. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю) (а.с. 12).

Як вбачається з квитанції від 26 листопада 2013 року, ОСОБА_3 26 листопада 2013 року було перераховано 3472 грн. 24 коп. орендної плати за 2011-2013 роки (а.с. 14, 33).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011 та 2012 роки була виплачена хоча і з порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі та з урахуванням індексів інфляції і пені, тобто права позивача були відновлені, договірні відносини продовжились, в подальшому аналогічних порушень прав позивача допущено не було. Отримавши орендну плату за 2011 - 2013 роки, позивач не зверталась до відповідача із запереченнями проти подальшого обробітку її земельної ділянки, тому факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання відповідачем договірних зобов'язань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову щодо розірвання договору оренди землі, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629, ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон), який є спеціальним законом і пріоритетним перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено ст.ст. 15, 21 вказаного Закону, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата на землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частина 1 ст. 27 Закону передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.ст. 30, 32 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст. 36 цього Закону у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом «д» ч.1 ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Зазначені складові, а саме системність і несплата у розумінні п.«д» ч.1 ст.141ЗК України є необхідною підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Аналізуючи вищенаведені норми права, можна дійти висновку, що законодавець не розкриває поняття терміну «систематичність» щодо кількісних та якісних характеристик, що вказує на недостатню правову визначеність для суб'єктів правовідносин, на яких поширюються зазначені норми матеріального права.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, на яку посилається представник позивача за первісним позовом в апеляційній скарзі, договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Тобто, у зазначеній правовій позиції у повній мірі не розкрита кількісна та якісна характеристика поняття «систематична несплата».

Вищевказана норма не передбачає інших складових, окрім зазначених, а відтак, факт несплати оренди не може включати в себе ані часткової, ані несвоєчасної несплати, які є різними за змістом та наслідками.

Зокрема, наслідком повної несплати є неотримання грошових коштів взагалі, часткової - їх недоотримання, а при несвоєчасній відбувається повна сплата належної суми, але поза межами обумовлених договором строків.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала його тим, що відповідач не у повному обсязі сплатив їй орендну плату за 2011 - 2013 роки, у зв'язку з чим просила розірвати договір оренди землі та стягнути на її користь заборгованість з орендної плати.

В той же час, судом правильно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2013 року відповідач виплатив ОСОБА_3 3472 грн. 24 коп. орендної плати за користування землею за 2011-2013 роки, що підтверджується копією чеку та визнається позивачем (а.с. 14, 33).

З огляду на зазначене, вбачається, що несплата орендної плати мала місце за 2011 та 2012 роки, проте, ця обставина, за якої права позивача були порушені, перестала існувати після поновлення її прав самим відповідачем, тобто сплати орендної плати в повному обсязі в 2013 році, після чого вказана обставина перейшла в категорію несвоєчасної сплати.

Несвоєчасність платежів, обумовлених договором, свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором (тобто виконання з порушенням строків), проте такі порушення з боку відповідача не дають підстав для розірвання договору із заявлених позивачем підстав.

При цьому, несвоєчасна сплата орендної плати, яка супроводжується повним відновленням порушених прав заявника шляхом прийняття не тільки належних до виплати коштів, але і не передбаченої договором чи іншими домовленостями між сторонами спору переплати, виключає застосування до спірних правовідносин положень п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, оскільки з відновленням прав позивача на час звернення з позовом перестала існувати обставина, за якої його права були порушені, тобто обставина повної несплати орендної плати за 2011-2012 роки, а мала місце обставина несвоєчасної її сплати.

В той же час, представник позивача, як на підставу для розірвання договору оренди землі, посилається на несвоєчасну сплату орендної плати (затримку) і вважає, що це є підставою для розірвання договору оренди. При цьому, вона посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року, і тлумачить зміст названої постанови таким чином, що підставою для розірвання спірного договору оренди є не систематична несплата орендної плати, а затримка у виплаті орендної плати. Такі твердження позивача колегія суддів вважає помилковими, оскільки названі вище норми права та правова позиція Верховного Суду України у постанові № 6-146цс12 пов'язують підставу розірвання договору оренди землі лише з систематичною несплатою орендної плати, а не з затримкою її виплати.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність факту систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, враховуючи обставини того, що з боку відповідача мала місце лише затримка у виплаті орендної плати, яку не можна вважати «систематичною несплатою орендної плати», про що йдеться у п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК України.

До того ж, станом на день звернення до суду з даним позовом права позивача були відновлені та після цього договірні відносини між ними продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем порушено не було. Отже, на даний час відсутнє право позивача на захист, яке підлягало б відновленню у той спосіб, який нею обраний, тобто, шляхом розірвання договору оренди землі.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні. Отже, апеляційну скаргу представника позивача необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 грудня 2015 року в даній справі частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -