АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2358/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К., Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків його недійсності.

Зазначає, що в жовтні 2013 року між ними була досягнута домовленість про придбання 1/3 частин майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Люботин, вул. Челюскина, яка на праві приватної власності належала відповідачу.

30 жовтня 2013року на виконання вказаної домовленості в якості завдатку та в присутності свідка ОСОБА_3 ним були передані відповідачу грошові кошти в сумі еквівалент 30 000 доларів США.

Станом на грудень 2013 року і в подальшому договір купівлі-продажу 1/3 частини майнового комплексу між сторонами не укладався.

В той же час була досягнута інша домовленість щодо придбання частини майна в статутному фонді ТОВ «Мясопереробна компанія». На виконання усної домовленості ним відповідачу трьома частинами в рахунок оплати за придбання частки майна в статутному фонді компанії «Слобожанська мясопереробна компанія» були передані 26 грудня, 27 грудня та 30 грудня 2013 року грошові кошти в сумі еквівалент 30000 доларів США.

Станом на момент звернення до суду з вказаним позовом договір купівлі-продажу 1/3 частини майнового комплексу між ними не укладався, що унеможливлює раніше сплачену суму за придбання частки майнового комплексу на підставі усної домовленості вважати завдатком (відсутній основний договір для забезпечення якого і укладається договір завдатку) і тому він підлягає поверненню.

29 липня 2016 року він письмово звернувся до відповідача про повернення грошових коштів, але відповіді не надійшло. Договір купівлі-продажу корпоративних прав між сторонами не укладався, а отже відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України даний правочин є нікчемним. Попередній договір між сторонами в простій письмовій формі не укладався, однак на його виконання були сплачені кошти в сумі 30000 доларів США. Кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти.

Зазначав, що загалом ним було передано відповідачу 60000 доларів США, з яких 30000 доларів США повернуто, а 30000 доларів США, про стягнення яких предявлено позов - не повернуто.

Просив стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого авансу в розмірі еквівалент 30 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент звернення до суду складає 774165,81грн., та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, на не повне зясування обставин справі, які суд вважав встановленими.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Крім того, правила ст.570 ЦК України (щодо завдатку) поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи і це не оспорюється сторонами 26 грудня, 27 грудня та 30 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 30000 доларів США.

Так, згідно розписки від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 148000 грн., що є еквівалентом 17788 доларів США в рахунок оплати за придбання частки майна статутному фонду компанії «Слобожанська мясопереробна компанія», яка належить йому на праві власності.

27 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 60000 грн., що є еквівалентом 7220 доларів США в рахунок оплати за придбання частки майна у статутному фонді компанії «Слобожанська мясопереробна компанія», яка належить йому на праві власності.

30 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 41250 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США в рахунок оплати за придбання частки майна статутному фонду компанії «Слобожанська мясопереробна компанія», яка належить йому на праві власності.

Загалом, на підставі розписок відповідачем отримано від позивача кошти в розмірі 249250 грн., що є еквівалентом 30000 доларів США.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Тобто, попередній договір не створює для сторін будь-яких матеріальних прав та обовязків, крім одного зобовязання укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь визначених умовах.

Згідно вимог ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст. 570 ЦК України).

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу і сторони не оспорюють, що такий договір не укладався.

За таких обставин, оскільки між сторонами на момент передачі коштів не існувало жодного договору, виконання якого забезпечували б грошові кошти на загальну суму 30000 дол. США, то такі кошти не можуть вважатися завдатком, а в силу положень ч.2 ст.570 ЦК України є авансом.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому колегія виходить з того, що відповідачем було отримано саме 30000 доларів США, що не оспорюється сторонами і підтверджується іншими доказами(а.с. 28-34, 35-37).

Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2, 309ч.1п.п.1,4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 774165 грн. 81 коп.(сімсот сімдесят чотири тисячі сто шістдесят пять гривень вісімдесят одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 14469 грн.( чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят девять гривень).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: