АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», поданою через представника Славського МихайлаГригоровича, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення суми збитків в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2016 року ПрАТ «СК «АХА «Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з о станнього в порядку регресу 77 256,46 грн..

В обгрунтування позову зазначало, що 12.04.2016 року сталася ДТП за участі застрахованого транспортного засобу BMW, д.н. НОМЕР_1, який належить Торговому представництву Республіки Таджикистан в Україні. На виконання зобов'язань за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 68608а6кЗ від 14.03.2016 року, страховою компанію було виплачено Торговому представництву Республіки Таджикистан в Україні страхове відшкодування в розмірі 77 256, 46 грн. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2, тому відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України у них виникло право на отримання виплачених сум у порядку регресу, проте добровільно відповідач кошти не сплатив.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 755/13528/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6401/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПрАТ «СК «АХА «Страхування» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, відповідно до п. 4 ст. 214 ЦПК України суд вирішує яка правова норма підлягає застосуванню виходячи з обставин справи. Суд помилково застосував до даних правовідносин ст. 1194 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2878цс15 від 10.02.2016 року та № 6-1009цс15 від 23.02.2016 року, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Оскільки вони виплатили страхове відшкодування в порядку суброгації до них перейшло право вимоги виплачених сум від винної особи.

У судовому засіданні представник позивача Славський М.Г. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2016 року між ПрАТ «СК «АХА «Страхування» та Торговим представництвом Республіки Таджикистан в Україні було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 68608а6кЗ, з визначеним строком дії договору з 16.03.2016 року до 15.03.2017 pоку, об'єктом страхування виступає транспортний засіб - легковий автомобіль НОМЕР_2.

12.04.2016 року на вул. Харківське шосе, 56 в м. Києві, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н. НОМЕР_3, при перестроюванні в середню смугу з правої не надав дорогу автомобілю, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтись, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВМВ», д.н. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів»

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 25.05.2016 року винним у даній ДТП визнано ОСОБА_2.

Відповідно до звіту № 142 від 30.06.2016 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «ВМВ» д.н. НОМЕР_1 складає 85 565, 54 грн..

25.04.2016 року ПрАТ «СК «АХА страхування» складено страховий акт № АХА2038404 та згідно платіжного доручення № 238 456 від 26.04.2016 року страхувальнику Торговому представництву Республіки Таджикистан в Україні виплачено страхове відшкодування в розмірі 64 490, 35 грн..

16.05.2016 року ПрАТ «СК «АХА страхування» складено страховий акт № АХА2057556 та згідно платіжного доручення № 242 889 від 19.05.2016 року страхувальнику Торговому представництву Республіки Таджикистан в Україні, виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 766, 11 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт виплати страхового відшкодування страховиком за договором майнового страхування не може слугувати безумовною підставою для пред'явлення вимог до особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування понесених витрат по виплаті страхового відшкодування за відсутності доведених обставин щодо недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування потерпілому шкоди, тобто заподіяння збитків, розмір яких перевищує ліміт відповідальності страховика.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач має право на відшкодування шкоди в порядку суброгації, а не в порядку регресу.

Разом з тим, правильне застосування норми матеріального права, яке регулює спірні правовідносин є обов`язком суду виходячи з обставин, на які посилається позивач у позові та які встановлені при розгляді справи. Відтак зазначення у позові про стягнення виплаченої суми за договором майнового страхування в порядку регресу не є безумовною підставою для відмови в позові, оскільки за обставинами, викладеними у позовній заяві позивач просив стягнути з винної у ДТП особи те страхове відшкодування, яке було виплачене ними, на виконання договору добровільного страхування транспортного засобу страхувальнику.

Відмовляючи у позові суд також застосував до спірних правовідносин ст. 1194 ЦК України. При цьому суд не вказав у якій страховій компанії застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача перед третіми особами, який ліміт цієї відповідальності та чи є правові підстави для такої виплати. Матеріали справи не містять даних про те, що цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами на час ДТП була застрахована. При розгляді справи у апеляційному порядку відповідач зазначив, що на час ДТП він не мав полісу обов`язкового страхування.

За відсутності будь - яких доказів про наявність договору страхування цивільно - правової відповідальність відповідача застосування судом норм закону, які регулють правовідносини виплати такого страхового відшкодування є помилковим.

Крім того, відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 6-2097цс16, від 26.10.2016 року № 6-954 цс16, від 14.09.2016 року № 6-725 цс16 право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Тобто, за цими правовими позиціями потерпілий чи страхова компанія, яка виплатила страхове відшкодування за договором майнового страхування не позбавляється права вимоги до особи, яка завдала шкоди навіть при наявності договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності перед третіми особами.

Оскільки ПрАТ «СК «АХА «Страхування»виплатило страхове відшкодування потерпілому (Торгове представництво Республіки Таджикистан в Україні)за договором добровільного страхування транспортного засобу, то воно отримало від останнього права кредитора у межах фактичних витрат 77 256,46 грн. до особи, відповідальної за завдані збитки, якою є відповідач на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та у апеляційному суді складає 2 893,80 грн. та підлягає стягненню з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 77 256,46 грн. сплаченого страхового відшкодування та 2 893,80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді