АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про зобов`язання укласти окремий договір найму житлового приміщення та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, встановлення порядку користування квартирою, зміну та розподіл особового рахунку на два окремі рахунки. В подальшому позивач неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги та згідно останньої позовної заяви зазначив відповідачем Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію та просив зобов'язати відповідача змінити договір найму, укладений з ним на квартиру АДРЕСА_1 та укласти з ним окремий договір найму на ізольовану жилу кімнату літ. 7 площею 14,6 кв. м у зазначеній квартирі.

Справа № 754/12119/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/6039/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначав, що у квартирі крім нього зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_4, яка вже не є членом його сім`ї, а тому бажає самостійно користуватися окремою кімнатою, сплачувати за неї комунальні послуги. У квітні 2016 року він звернувся до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» із проханням змінити договір найму та отримав відмову через відсутність згоди всіх зареєстрованих у квартирі осіб.

У лютому 2016 року ОСОБА_7, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнення вимог, просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що він вселився у зазначену квартиру як член сім`ї разом з матір`ю ОСОБА_4 та був зареєстрований у спірній квартирі. Після смерті батька ОСОБА_2 - ОСОБА_8, який був наймачем квартири, відповідач поставив йому та матері вимогу про те, щоб вони знялися з реєстрації у спірній квартирі, мотивуючи це тим, що йому необхідно переоформити на себе договір найму квартири. 10.12.2013 року він та матір знялися з реєстрації у спірній квартирі. 25.02.2014 року зі згоди відповідача матір знову була зареєстрована у квартирі, проте на його реєстрацію у квартирі відповідач своєї згоди не дав. Він постійно проживає у кімнаті 14,3 кв. м, зробив у ній ремонт, облаштував меблями та сплачує комунальні послуги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині залишення без задоволення його позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що згідно технічного паспорта кімнати у квартирі є ізольованими, а не суміжними. Крім того, у зміні договору найму йому відмовлено Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією, яка має повноваження на укладення договорів найму, а тому він звернувся до належного відповідача. Суд також не врахував його доводи про те, що ОСОБА_4 самоправно пошкодила перегородку у квартирі та не задовольнив його клопотання про долучення до матеріалів справи відповідних доказів у підтвердження цих обставин.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що він вселився в спірне приміщення в листопаді 1993 року разом зі своєю матір'ю на прохання відповідача, а не як тимчасовий мешканець. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення, сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням. Відповідач не надав доказів про те, що його батько чи він сам був проти його вселення у спірну квартиру. Ця квартира є єдиним його місцем проживання. Посилання на норми ст. 64 СК України були помилковими, оскільки в первісній позовній заяві він посилався на ст. 64 ЖК України. Крім того, суд не взяв до уваги показання свідків.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 просили відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ордеру № Б 63164 на жиле приміщення від 30.01.1967 року спірна квартира АДРЕСА_1 була надана батьку ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на сім`ю з трьох осіб, включаючи дружину та сина.

У зазначену квартиру у встановленому законом порядку були вселені ОСОБА_4 та її син ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_8, 28.10.2013 року згідно з розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві від 05.02.2014 року № 26 «Про зміну договорів найму житлових приміщень мешканців Деснянського району м. Києва» було дозволено ОСОБА_2 змінити договір найму на своє ім`я.

19.02.2014 року між ОСОБА_2 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, 27.10.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.05.2014 року шлюб між ними було розірвано.

Згідно з довідкою, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 10.06.2015 року ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі тимчасово з 04.01.2000 року по 22.12.2004 року та знятий з реєстраційного обліку з 10.12.2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 61 ЖК УPCP користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно ст. 104 ЖК України члени сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму спір може бути вирішений в судовому порядку.

На укладення окремого договору найму жилого приміщення не надає згоду ОСОБА_4. Тобто спір виник між наймачем квартири та колишньою його дружиною ОСОБА_4, яка проживає та зареєстрована у цій квартирі. Проте до неї будь - яких вимог ОСОБА_2 не заявляв.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Про порушення своїх прав чи інтересів Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_2 у позовній заяві не вказував.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, а відтак він задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відповідач має право змінити договір найму жилого приміщення не спростовують висновків суду, оскільки у відповідь на заяву ОСОБА_2 про зміну договору найму КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» повідомила заявника про необхідність надання ряду документів, у тому числі спільної заяви всіх зареєстрованих у квартирі осіб. Згоди ж на подачу такої заяви не надає ОСОБА_4

Оскільки позов заявлено до неналежного відповідача обставини щодо наявності технічної можливості укладення окремого договору найму на окрему кімнату не підлягають встановленню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 було надано право користування квартирою тимчасово, він не набув права постійного користування спірною квартирою, як член сім`ї наймача та добровільно знявся з реєстраційного обліку за адресою спірною квартири.

Колегія суддів також погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сім`ї наймача відповідно до ст. 64 цього ж Кодексу належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За життя батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8, який був наймачем спірної квартири та сам ОСОБА_2 надали письмову згоду на вселення ОСОБА_4 разом з сином ОСОБА_1 на певний строк, а не на постійне проживання.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 та довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 10.07.2015 року ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі тимчасово разом з матір`ю з 26.11.1996 року по 26.11.1999 року та з 04.01.2000 року по 22.12.2004 року та знятий з реєстраційного обліку з 10.12.2013 року (а.с. 61, 64).

Доводи апеляційної скарги про те, що попередній наймач спірної квартири батько ОСОБА_2 - ОСОБА_8 чи сам ОСОБА_2 надавали іншу згоду на його вселення у спірну квартиру, окрім згоди на тимчасове вселення, доказами не підтверджені. Тривале проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі без наявності згоди наймача на його вселення у квартиру не створює будь - яких правових наслідків щодо права користування спірною квартирою. ОСОБА_2 як наймач спірної квартири згоди на вселення та проживання ОСОБА_1 у цій квартирі не надавав, а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що останній не набув у встановленому законом порядку права користування спірною квартирою.

Та обставина, що ОСОБА_2 після закінчення строку, на який було надано дозвіл на вселення у спірну квартиру не ставив питання про виселення ОСОБА_1 із цієї квартири не створює для останнього правових підстав користування зазначеною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 зробив ремонт у квартирі, придбав меблі та сплачував комунальні платежі не спростовують висновків суду, оскільки зазначені обставини не є правовими підставами для набуття права користування квартирою.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді