Справа № 653/4196/16-ц
Провадження № 2/653/373/17
"22" серпня 2017 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі
головуючого судді Венглєвської Н.Б..,
секретаря Копєйко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Генічеського району енергозбуту і електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію,
Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначає, що Генічеський район енергозбуту і електромереж є структурним підрозділом відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго».
ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 та є фактичним споживачем електроенергії, яка йому надається Генічеським РЕЗ і ЕМ. На підставі особового рахунку №030003 ОСОБА_1 розраховується за надані послуги з електропостачання.
Як вказує у своєму позові представник позивача, внаслідок не сплати витрат за електроенергію, за позивачем утворилася заборгованість в розмірі 3664 грн. 99 коп. Вважаючи, що між сторонами укладено договір з надання послуг по електропостачанню, оскільки відповідач фактично користується наданими йому послугами з електропостачання та раніше сплачував за отриману електроенергію, з посиланням на ст.. 526, 1166 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за використану електроенергію в розмірі 3664.99 грн. та судові витрати.
В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не зявився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника позивача. На задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що відповідач проживає в м. Генічеськ по пр.-ту Миру, 125 та є користувачем електроенергії /абонентський номер 030003, яка йому надається Генічеським РЕЗ і ЕМ .
Як вбачається з матеріалів, доданих до позову, вказаний особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_2. Відповідно до долученої представником позивача ухвали Генічеського районного суду Херсонської області від 26.10.2016 року, відмовлено у відкритті наказного провадження за заявою відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Генічеського району енергозбуту і електричних мереж про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за використану електричну енергію. Як вбачається з вказаної ухвали, судом було встановлено, що 06.08.2014 року Генічеський відділом РАЦСУ складено актовий запис про смерть ОСОБА_2., яка померла 05 серпня 2014 року.
З наданої позивачем відомості нарахування і оплати за особовим рахунком №030003, вбачається що за період з 01.11.2014 року по 05.12.2016 року на вказаний особовий рахунок були нараховані кошти за фактично використану електроенергію відповідно до наданого розрахунку.
З огляду на те, що на думку представника позивача, договір про надання послуг може оформлюватися квитанцією, товарним чеком та касовим чеком, квитком або ін.. документом, а ОСОБА_1 фактично користується наданими йому послугами з електропостачання, то між сторонами виникли договірні зобовязання. Внаслідок порушення відповідачем умов договору, за останнім виникла заборгованість за оплату послуг з електропостачання, оскільки у встановлений умовами договору строк ОСОБА_1 оплату за послуги не здійснює.
Разом з тим, статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, однією з яких є вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність волевиявлення його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як встановлено судом, між сторонами не було укладено договору про надання електричної енергії та відповідно не визначено порядок та умови оплати вартості спожитої електроенергії.
Пункт. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України, встановлює, що винятково законами визначаються засади організації та експлуатації енергосистем. Законом України «Про електроенергетику» визначаються правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулюються відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Будь-яке правопорушення у цій галузі тягне за собою встановлену законодавством відповідальність, зокрема цивільну.
З огляду на викладене, оскільки між сторонами не укладено договору, то відповідач не приймав на себе будь - яких зобов'язань за даним договором, а тому не повинен сплачувати будь - які грошові суми за даним договором, що відповідає вимогам ст.ст. 526, ЦК України.
Посилання представника позивача у своєму позові на те, що договір про надання послуг може оформлюватися квитанцією, товарним чеком та касовим чеком, квитком або ін.. документами не відповідає загальним положенням ЦК України, щодо форми правочинів.
Поняття письмової форми правочину дано в ст. 207 ЦК України. Зокрема згідно ч.ч.1, 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» /в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин/, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.
Згідно з 3 Правил, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.
У пункті 2 Правил дане визначення побутовий споживач - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником.
В той же час, як уже було вище зазначено, судом встановлено що сторони договору на постачання електроенергії не укладали, що свідчить про недодержання форми укладення правочину, та відповідно до приписів ч.1 ст. 215 ЦК України вказаний правочин є нікчемним. В силу ст.. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
З огляду на вищезазначені обставини у їх сукупності, на думку суду відсутні підстави для стягнення коштів з відповідача.
Також суд вважає необхідним зазначити, що Пленум Вищого господарського суду узагальнив судову практику вирішення спорів що виникають у сфері надання послуг з електропостачання. Так з метою однакового застосування одних і тих самих правових норм у подібних правовідносинах ВГСУ надав такі рекомендації, зокрема - позов про стягнення вартості електричної енергії, спожитої без укладення договорів на її постачання (розрахованої на підставі Методики), не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил, може бути поданий на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України, оскільки сторони не перебувають між собою у договірних відносинах.
З огляду на ті обставини, що позивач при зверненні до суду посилається на норми Закону, передбачені ст.. 526 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають з договорів, то ним обрано спосіб захисту, який вочевидь не відповідає дійсним обставинам справи, у звязку з чим позов не може бути задоволено з підстав заявлених позивачем.
Керуючись ст.ст.10,11,60,213-215 ЦПК України, ст.203, 215, 216, 526, ЦК України, ст.26 Закону України «Про електроенергетику», суд, -
В задоволенні позову відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» в особі Генічеського району енергозбуту і електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використану електричну енергію - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.Б. Венглєвська