З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25 травня 2017 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Смоляра А.О.
при секретарі Танасюк Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання дітей, -
14.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання дітей.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, і від неї не надійшло повідомлень про причини неявки, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує.
В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, яка була повідомлена належним чином, і яка про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 перебували у цивільному шлюбі, від якого мають двоє синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2
Рішенням Червонослобідської сільської ради від 28.11.2016 № 103 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, 06.10.1990 р.н.»- ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав.

Відповідно до довідки виданої Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області в будинку ОСОБА_1 за адресою Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Пономаренка, буд. 40, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до довідки за місцем роботи ОСОБА_1, характеризуюється позитивно.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) , проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому, поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення статті 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд враховує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли є виключні обставини бути розлучена зі своєю матір'ю, але в даному випадку мати життям та здоров'ям дітей не цікавиться, школу не відвідує, належних умов для виховання та розвитку дітей не має.

Таким чином, при вирішенні спору щодо місця проживання суд бере до уваги позитивне ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків, враховує те, що позивач має стабільний заробіток та добрі умови для проживання дітей. Оцінюючи надані докази по справі, з метою захисту інтересів дітей, а також враховуючи їх вік та стать, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись, ст.212- 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації Черкаської області, про визначення місця проживання дітей з батьком- задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 гривень 00 копійок.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, заява має бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_5