Справа №: 398/962/17
провадження №: 2/398/1538/17
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" грудня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря Сніжко І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

Позивач звернувся з вищевказаною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 108,23 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 12 липня 2011 року надав, а ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28 лютого 2017 року становить 22 108,23 грн., яка складається з 678, 84 грн. заборгованості за кредитом, 16 405,43 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1028,96 грн. - штраф (процентна складова). У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності, про що подали окрему заяву, а також на те, що наданий банком розрахунок заборгованості є невірним. У письмових запереченнях та в усних поясненнях у судовому засіданні представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 дійсно взяла у кредит 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, під 30% річних, на момент розгляду справи судом строк користування цими коштами складає 6 років 20 днів, таким чином заборгованість за відсотками становить (700*30%*6)+700=1960 грн., а з урахуванням позовної давності відсотки слід розраховувати так (700*30%*3)+700=1330 грн. Також представник зазначає, що погоджується з пенею та комісією у розмірі 3500 грн., а також штрафом 1528,76 грн.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд вставновив, що між ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_1 12 липня 2011 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою ОСОБА_1 12 липня 2011 року, яка, окрім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 22 108,23 грн., яка складається з 678, 84 грн. заборгованості за кредитом, 16 405,43 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована складова), 1028,96 грн. - штраф (процентна складова). Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком.

Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала передбачені договором і законом зобовязання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

При визначенні розміру заборгованості суд виходить із розрахунку, наданого банком. Разом із тим, встановлено, що банком у розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеним договором одночасно нарахована пеня і штрафи, що відповідно до ст. 549 ЦК України є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таке тлумачення закону відповідає правовому висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15. Оскільки за порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором даним рішенням стягується пеня, як вид цивільно-правової відповідальності, то в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу слід відмовити.

Окрім цього, за загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Таке тлумачення норм права відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові від 3 вересня 2014 року №6-100цс14.

Оскільки право на стягнення пені у кредитора ПАТ КБ Приватбанк виникло з наступного дня після 1 грудня 2013 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а до суду він звернувся лише 16 березня 2017 року (дата здачі на пошту позовної заяви), то пеня підлягає стягненню тільки в межах одного року до дня предявлення позову, тобто за період з 16 березня 2016 року по 16 березня 2017 року, що згідно наданого позивачем розрахунку складає 1200 гривень.

У решті позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача і його представника щодо застосування строку позовної давності щодо вимог по стягненню заборгованості за відсотками є необґрунтованими з огляду на такі обставини.

Як підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, а також випискою по рахунку, ОСОБА_1 17 липня 2014 року внесла на погашення заборгованості за кредитним договором 200 гривень. У виписці зазнакено опис цієї операції пополнение карты в терминале самообслуживания: Александрия, ул.Садовая, д.37, магазин Ковбасна крамниця.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду 23 березня 2017 року, а боржник ОСОБА_1 востаннє внесла платіж на погашення кредиту 17 липня 2014 року, суд дійшов висновку про те, що строк позовної давності перервався 17 липня 2014 року, а отже до вимог позивача про стягнення тіла кредиту і відсотків не застосовується.

Також суд вважає необґрунтованими доводи відповідача і його представника щодо неправильності розрахунку заборгованості за відсотками. Наданий представником позивача розрахунок не враховує норми укладеного між сторонами кредитного договору, які передбачають нарахування відсотків на залишок заборгованості, який відповідно до п.1.1.1.31 Умов і правил надання банківських послуг складається з усіх грошових зобовязань боржника перед банком за договором, строк оплати по яким настав та суму коштів по таким грошовим зобовязанням, а отже тобто включає в себе заборгованість по тілу кредиту, відсоткам, пені і штрафним санкціям. Це підтверджується Тарифами обслуговування кредитних карт та Умовами і правилами надання банківських послуг, які відповідно до підписаної 12 липня 2011 року ОСОБА_1 анкети-заяви складають договір і з якими вона була ознайомлена.

Таке договірне регулювання порядку визначення розміру і сплати відсотків відповідає ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до суми задоволених вимог зі сплату судового збору в розмірі 1322,89 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 224, 208, 212-215, 218 ЦПК України ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 18279,27 грн. та витрати на оплату судового збору у розмірі 1322,89 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач може оскаржити заочне рішення шляхом подання до Олександрійського районного суду письмової заяви протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Орловський