Провадження № 2/522/9273/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Загороднюка В.І.

При секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18.07.2001 року на Одеській муніципальній біржі за № Н 00896/2001 між ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності з другого боку; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої 21.05.2015 року; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої 21.05.2015 року.

Позивачі мотивують свої вимоги тим, що 18.07.2001 року на Одеській муніципальній біржі за № Н 00896/2001 між ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності з другого боку укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого мати позивачів придбала вказану квартиру у свою та власність своїх синів по 1/3 частині кожному.

Договір був виконаний сторонами повністю. Наразі позивачі володіють квартирою та користується нею, сплачуючи всі необхідні для утримання квартири платежі.

21.05.2015 року померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири.

Однак, після звернення позивачів до нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як договір купівлі-продажу квартири не був укладений у необхідній по закону нотаріальній формі.

Позивачі вважають дану ситуацію такою, що порушує їх законні права, а тому вимушені звернутися до суду з даним позовом.

Позивачі в судове засідання не зявились, їх представник надала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила задовольнити повністю, закінчити розгляд справи у відсутність позивачів.

Відповідач в судове засідання не зявилась, викликана, про поважність причин не явки суд не повідомила.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, знаходить позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного.

18.07.2001 року на Одеській муніципальній біржі за № Н 00896/2001 між ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності з другого боку укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого мати позивачів придбала вказану квартиру у свою та власність своїх синів по 1/3 частині кожному.

Договір був виконаний сторонами повністю. Наразі позивачі володіють квартирою та користується нею, сплачуючи всі необхідні для утримання квартири платежі.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення кодексу застосовуються до тих правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності кодексом.

Таким чином, до правовідносин, які є предметом даного позову, необхідно застосувати норми, як ЦК України (в ред. 1963 року) так і ЦК України (в ред. 2004 року).

Відповідно до ст. 224 ЦК України (в ред. 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При укладенні спірного договору, позивачі повністю розрахувались з відповідачем за квартиру та прийняли її. В свою чергу, відповідач передала квартиру у власність позивачів.

Таким чином, за нормами ЦК України, що діяли на дату укладення договору, останній був повністю виконаний сторонами.

Згідно положень ст.. 227 ЦК України (в ред. 1963 року) угода підлягала реєстрації лише у бюро технічної інвентаризації, що і було вчинено позивачем.

Однак наразі, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири обовязкове, без чого дана квартира не може бути перереєстрована. Тобто, відсутність нотаріальної реєстрації договору купівлі-продажу квартири позивачами у 2001 році, наразі позбавляє їх можливості розпорядитися вказаною квартирою, що порушує право власності позивачів.

Відповідно до ст. 220 ЦК України (в ред. 2004 року) якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, суд знаходить, що відсутність нотаріального посвідчення спірного договору у 2001 році, фактично свідчить про наявність обставин, для вирішення яких застосовуються положення ч.2 ст. 220 чинного ЦК України, а тому задовольняє позов в частині визнання договору дійсним.

Судом встановлено, що 21.05.2015 року померла ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири. Померла заповіту не залишила. Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги.

Однак, після звернення позивачів до нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як договір купівлі-продажу квартири не був укладений у необхідній по закону нотаріальній формі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

Таким чином, суд знаходить, що частка у власності спірної квартири, яка належала за життя ОСОБА_5 є спадковим майном після її смерті, а тому позивачі, як єдині спадкоємці першої черги мають право успадкувати в рівних частинах вказане майно після смерті своєї матері.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 224, 227 ЦК Країни (в ред. 1963 року), ст.ст. 220, 328, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18.07.2001 року на Одеській муніципальній біржі за № Н 00896/2001 між ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_5 яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності з другого боку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої 21.05.2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 26,1 кв.м. у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлої 21.05.2015 року.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, якій не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ:

07 грудня 2017 року