Справа № 569/7754/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідачів: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 регіональний центр надання адміністративних послуг про визнання права приватної спільної сумісної власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 регіональний центр надання адміністративних послуг про визнання права приватної спільної сумісної власності на квартиру. В обгрунтування позовних вимог вказує, що їй та відповідачам на праві приватної спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. В 2013 році позивач перенесла ішемічний інсульт, внаслідок чого тривалий час перебувала на лікуванні. Вказує, що нещодавно виявила втрату правовстановлюючих документів на квартиру. 07 квітня 2016 року КП «РМБТІ» надало представнику позивача ОСОБА_1 копію свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 грудня 1999 року УЖКГ ВКРМР та технічного паспорту на квартиру. З вказаними документами позивач звернулась до ОСОБА_8 регіонального центру надання адміністративних послуг подано заяву № 16617423 від 22 квітня 2016 року про державну реєстрацію права власності. Однак державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_9 рішенням № 29472025 від 29 квітня 2016 року відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та письмової згоди інших співвласників. Позивач як власник квартири вирішила розпорядитися своєю власністю шляхом укладення договору дарування , з особою яка не є співвласником квартири. Право ОСОБА_4 обмежене відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру та згоди співвласників на розпорядження належної їй частини квартири. Відповідачі відмовляються укласти договір про поділ квартири, що є у спільній сумісній власності та посвідчити його нотаріально. Просить визнати за ОСОБА_4 право приватної спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Волинської Дивізії, 11 Б, кв. 59 у звязку з втратою Свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 грудня 1999 року УЖКГ РМР, здійснити поділ квартири, визнати за позивачем право власності на 1/5 частку вказаної квартири, припинити право приватної спільної сумісної власності на квартиру, зобовязати ОСОБА_8 регіональний центр надання адміністративних послуг зареєструвати за ОСОБА_4 1/5 частку вказаної квартири.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Подав суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, з підстав викладених в запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, з підстав викладених в запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 регіонального центру надання адміністративних послуг в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій просить справу розглядати без участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими представник позивача обгрунтовує свої вимоги та заперечення представника відповідачів, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частини 1,2 ст. 370 ЦК України вказують, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч.1,2. ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 грудня 1999 року Управлінням житлового господарства виконавчого комітету ОСОБА_8 міської ради, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_2,ОСОБА_10, ОСОБА_6

В судовому засіданні встановлено, що вказане свідоцтво не є втраченим, а знаходиться у відповідачів, що сторонами не заперечується.

Квартира, яка знаходиться за адресою: вул. Волинської Дивізії, 11- Б, кв. 59, що в м. Рівне не може бути поділеною, оскільки є неподільною річчю. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 35 м.кв., житлова площа 17,5 м.кв. та належить на праві спільної сумісної власності сторонам у справі.

Право ОСОБА_4 на 1/5 частку квартири відповідачами не заперечується. ОСОБА_4 з питанням про виділ частки до відповідачів не зверталася, та відтак відповідачами не порушено жодних законних прав та інтересів ОСОБА_4

Таким чином позовна вимога «припинити право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Волинської Дивізії, 11- Б, кв. 59, що в м. Рівне до задоволення не підлягає.

Не підлягає до задоволення і вимога позивача про зобовязання ОСОБА_8 регіонального центру надання адміністративних послуг зареєструвати за нею 1/5 частку квартири, оскільки така вимога є передчасною. Оскільки на даний момент квартира знаходиться у спільній сумісній власності сторін, частка в ній позивачки не визначена та ОСОБА_8 регіональний центр надання адміністративних послуг не порушив жодного права позивача, яке б підлягало судовому захисту.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та розяснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист повязаний виключно з порушенням субєктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту субєктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст. 1, 3 ЦПК, ст.ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. В інших випадках, не дивлячись навіть на те, що порушення мало місце раніше, позов не підлягатиме задоволенню, оскільки до моменту ухвалення судового рішення обєкт захисту буде відсутній.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Оскільки субєктивне право ОСОБА_4 на право приватної спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідачами не порушується, не оспорюється та не заперечується, жодних доказів на доведення протилежного позивачем не надано, тому позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1,3,15,16,392 ЦК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р.№ 14 «Про судове рішення у цивільній справі» ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_8 регіональний центр надання адміністративних послуг про визнання права приватної спільної сумісної власності на квартиру відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: