Ухвала іменем україни
31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні майном, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_9, на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні майном, в якому, посилаючись на положення ст. ст. 42, 89 ЗК України, ст. ст. 368, 369, 382 ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» тощо, просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартири та прибудинковою територією, шляхом знесення (демонтування) за власний рахунок самовільно встановленої огорожі та приведення прибудинкової території у відповідність до проекту та вимог ДБН. Позовні вимоги мотивовані тим, що на момент придбання квартири прибудинкова територія була незагороджена, однак відповідачі без її погодження та відповідних дозволів звели високі паркани навколо окремих входів до квартир і користуються відгородженими частинами спільної земельної ділянки на власний розсуд. Вважала, що наведене порушує її права та права членів її сім'ї на користування прибудинковою територією для відпочинку і задоволення інших потреб.

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Установлено, що сторони є власниками (співвласниками) квартир в житловому будинку АДРЕСА_1. Зокрема, відповідно до свідоцтв про право власності: ОСОБА_7 є співвласником квартири № 2, ОСОБА_6 - співвласником квартири № 3, ОСОБА_4 - співвласником квартири № 5, ОСОБА_5 - співвласник квартири № 4, ОСОБА_8 - власником квартири № 6 (загальною площею 108,4 кв. м). Позивач та ОСОБА_10 набули право власності на квартиру № 6 (має місце подвійна нумерація різних квартир) на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, укладеного між ними та ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, що діють за згодою матері ОСОБА_11

Із матеріалів справи вбачається, що в червні 2003 року власниками п'яти квартир цього будинку створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - товариство власників квартир «Затишок» (а. с. 18-22). Рішеннями загальних зборів ТВК «Затишок» від 04 серпня 2003 року та від 18 березня 2004 року визначено порядок користування прибудинковою територією. Зокрема, дозволено членам ТВК «Затишок» користуватися земельними ділянками в межах стін їх квартир, а також огороджувати ці земельні ділянки. При цьому вказано на недопустимість при встановленні огорожі здійснення перешкод іншим мешканцям будинку щодо земельної ділянки загального користування та користування підвалом (а. с. 51, 52).

16 серпня 2012 року на підставі рішення Рогатинської міської ради від 08 липня 2011 року ТВК «Затишок» видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, згідно з яким товариству передано у власність земельну ділянку площею 0,2911 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, цільове призначення - для житлових, житлово-будівельних, гаражно-дачно-будівельних кооперативів (а. с. 16).

У подальшому рішенням загальних зборів ТВК «Затишок» від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку в межах стін її квартири та зобов'язано розібрати огорожу для безперешкодного проїзду спецавтомобілів, вільного доступу членів товариства до приміщень гаражів та підвалу (а. с. 53).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не доведено тієї обставини, що рішеннями загальних зборів ТВК «Затишок» про порядок користування земельною ділянкою її позбавлено можливості належно користуватися своєю квартирою, чи фактично виключено з числа користувачів прибудинкової земельної ділянки, аналогічно як і невідповідність цих рішень архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним нормам. Вимог про визначення іншого порядку користування земельною ділянкою позивач не заявляла, указані рішення загальних зборів товариства власників будинку чинні та не оскаржувалися, відтак, права ОСОБА_3 щодо користування квартирою та прибудинковою територією порушені не були.

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Виходячи з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, та норм ст. 42 ЗК України, слід дійти висновку, що у разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України земельна ділянка співвласників житлового будинку може перебувати у їх спільні сумісній власності. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, передача частини земельної ділянки спільного власності у користування або поділ всієї земельної ділянки спільної сумісної власноті можливий в порядку та на підставах визначених ст. 89 ЗК України, а саме, щодо користування - за договором або законом, щодо поділу з виділенням частки співвласника- за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, пояснень позивача в достатньому обсязі не перевірив, наявності відповідних правових підстав для встановлення на земельній ділянці прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, що має статус спільної сумісної власності, парканів в «межах стін належних квартир» не встановив, та висновків про відсутність порушень прав позивачки щодо користування прибудинковою територією дійшов передчасно.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на суб'єктний склад учасників судового процесу, оскільки прибудинкова територія щодо усунення перешкод в користуванні якою заявлено вимоги, фактично є земельною ділянкою ТВК «Затишок» та належить останньому на праві власності. Саме ТВК «Затишок» визначало порядок користування прибудинковою територією та погоджувало встановлення спірних огорож.

З'ясування цих обставин та належне изначення суб'єктного складу учасників судового розгляду має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко