У Х В А Л А

06 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу судді Рівненського міського суду від 21 квітня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 21 квітня 2017 року відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

У поданій на ухвалу судді апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликались на її незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначали про неврахування суддею вимог ч.1 ст. 151, п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, роз'яснень постановиПленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснень Вищого господарського суду України щодо деяких питань практики з застосування заходів забезпечення позову від 23.08.1994 року № 02-5/611 та абз. 7 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 31 травня 2001 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційно тлумачення положень ч.1 ст. 376 ЦК України у взаємозв'язку зі ст.ст. 151-153 ЦПК України.

10 квітня 2014 року вони надали відповідачам позику в розмірі 21 000 доларів США, що станом на 15.02.2017 року згідно з офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 571 830 гривень, яку позичальники зобов'язалися повернути до 1 січня 2017 року. Станом на сьогоднішній день кошти їм не повернуті.

На даний час у провадженні Рівненського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В зв'язку з тим, що грошові кошти в сумі 571 830 гривень були позичені відповідачам саме для придбання спірної квартири, а іншого майна вони не мають, то після ухвалення судового рішення у справі про поділ майна і після оформлення кожним з відповідачів права власності на частки в ній, останні зможуть відчужити їх. Тому існує ризик невиконання або утруднення виконання рішення суду щодо повернення позичених ними коштів.

Крім того, ймовірність невиконання рішення суду або утруднення його виконання у разі задоволення позову обґрунтовується також наявністю іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ПАТ "Страхове товариство "Іллічівське" та ОСОБА_3 про стягнення грошової виплати і відшкодування моральної шкоди.

Вважає, що відмовляючи у забезпеченні позову, суддя не лише не запобіг ситуації, за якої може бути утруднено чи унеможливлено виконання судового рішення у разі задоволення позову, але й навпаки - дійшов висновку, що наведені ними доводи не є достатніми та підставними. Також вказав про відсутність фактів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду, чим позбавив їх гарантії виконання можливого судового рішення у разі задоволення позову.

З цих підстав просили ухвалу судді першої інстанції скасувати, постановивши нову, якою задовольнити заяву та забезпечити позов у спосіб накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивачів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи в задоволенні забезпечення позову, суддя першої інстанції виходив з того, що подана позивачами заява не містить жодного доводу на ту обставину, що невжиття заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також в заяві відсутні підстави та факти, які свідчили би про існування реальної загрози його невиконання чи утруднення виконання.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Як встановлено матеріалами справи, на вирішенні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Спірні правовідносини виникли з приводу повернення відповідачами на користь позивачів 21 000 доларів США (еквівалентно 571 830 гривень), одержаних ними у позику, однак своєчасно не повернутих. Дані кошти передано згідно з розпискою з метою придбання квартири АДРЕСА_1, право на яку ОСОБА_4 і ОСОБА_3 набули як на спільну сумісну власність подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (1618-15) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суддя першої інстанції, з'ясував, що між сторонами дійсно виник та існує цивільно-правовий спір щодо повернення відповідачами одержаних на підставі розписки грошових коштів. Разом з тим, залишив без уваги ті обставини, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та відмовив у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована на іншу особу - ОСОБА_6, та заборони вчинення відповідачами дій з її відчуження.

При цьому суддею також не враховано, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Тобто не обмежують осіб, які набули право власності на об'єкт, у їхніх правах користування та володіння на час дії обтяження.

Оскільки висновки судді є передчасними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, та зважаючи на порушення процесуального порядку, встановленого для вирішення заяви, відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського міського суду від 21 квітня 2017 року скасувати, а питання про забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий:

Судді: