Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 травня 2014 року, рішення апеляційною суду Миколаївської області від 15 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з березня 2005 року працював контрольним майстром на державному підприємстві Міністерства оборони України «Миколаївський ремонтно-механічний завод», правонаступником якого є державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (далі - ДП «Миколаївський бронетанковий завод»). Наказом № 129 від 31 липня 2009 року його звільнено за власним бажанням.

Однак, при звільненні з ним не проведено повного розрахунку, а саме: не сплачено заборгованість із заробітної плати за березень-липень

2009 року у розмірі 5 826 грн 24 коп., яку він просив стягнути з відповідача, а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі

989 грн 60 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 66 862 грн 60 коп. та 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від

28 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Миколаївський бронетанковий завод» на користь ОСОБА_4 заборгованість із заробітної плати у розмірі 5 826 грн 24 коп., компенсацію за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 989 грн

60 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66 862 грн 60 коп та моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду Миколаївської області від

15 серпня 2016 року заочне рішенням Заводського районного суду

м. Миколаєва від 28 травня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем при його звільненні, а тому на підстав ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню вказана заборгованість по заробітній платі, разом із компенсацією за час її затримки, середнім заробітком за час затримки розрахунку, а також завдана такою затримкою моральна шкода.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що на погашення заборгованості по заробітній платі за період з липня 2008 року по липень 2009 року відповідачем було виплачено позивачу кошти в розмірі 14 937 грн, а остаточний розрахунок з виплати заборгованості було здійснено 11 червня 2010 року, при цьому сума компенсації за час затримки виплати була включена до нарахованої позивачу заробітної плати. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди суд вважав такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку із пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від

22 лютого 2012 року положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України необхідно розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Враховуючи, що остаточний розрахунок, з урахуванням компенсації за час затримки виплати заробітної плати, був проведений відповідачем

11 червня 2010 року, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку розрахунку при її виплаті. Крім того, враховуючи, що даний позов був поданий 04 квітня 2014 року, тобто з пропуском встановленого тримісячного строку для звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, перебіг якого починається з дня виплати повного розрахунку, законним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, надав їм належну оцінку, вірно застосував норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційною суду Миколаївської області від 15 серпня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О. Писана