Справа № 464/2457/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/430/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод в користуванні майном та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до ОСОБА_4, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2015 року їй на праві власності належить 1/4 частка квартири за адресою АДРЕСА_1

Зазначена квартира розташована на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку, складається із двох кімнат, житловою площею 29,6 кв.м., в тому числі 1 кімната - 15,9 кв.м.; 2 кімната - 13,7 кв.м.; кухня, площею 7 кв.м.; ванної кімнати, площею 2,6 кв.м; вбиральні, площею 1,3 кв.м; коридору, площею 8,4 кв.м; вбудованої шафи, площею 0,3 кв.м. і підвалу, площею 13 кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 1,9 кв.м. Загальна площа квартири становить 51,1 кв.м.

Вона бажає використовувати квартиру за призначенням відповідно до розміру належної частки, однак ОСОБА_4 чинить перешкоди у можливості володіння та користування майном.

Крім того, для усунення суперечок між нею та відповідачем необхідно встановити порядок користування квартирою.

Враховуючи розміри часток у праві спільної сумісної власності - 1/4 її, та 3/4 відповідача, вважала за можливим закріпити за нею меншу кімнату, площею 13,7 м.кв. (на технічному паспорті позначену літерою «4»), а за відповідачем ОСОБА_4 закріпити більшу кімнату, площею 15,9 м.кв. і балкон 1,9 м.кв. (на технічному паспорті позначену літерою «3»). Інші приміщення (коридор, кухня, ванна, туалет), залишити у спільному користуванні (а.с.2-6)

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути та не чинити ОСОБА_2 перешкод у володінні та користуванні належною їй 1/4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 вселити ОСОБА_2 в квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4:

- в користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 13,7 метра квадратних, що в технічному паспорті квартири позначено цифрою «4»;

- в користування ОСОБА_4 виділити житлову кімнату площею 15,9 метра квадратних, що в технічному паспорті квартири позначено цифрою «3»;

- в спільному користуванні залишити коридор, кухню, ванну та туалет, що в технічному паспорті квартири позначено цифрами «1», «5», «6», «7».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 вересня 2016 року заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згадуване в судовому рішенні повідомлення №800/40/01/08/16 від 14 березня 2016 року Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області не може бути доказом вчинення ОСОБА_4 перешкод в користуванні майном. Суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що йому взагалі невідома особа ОСОБА_2, жодних перешкод у користуванні майном не чинив.

Просить заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи.

08 червня 2017 року на адресу апеляційного суду Львівської області поступило клопотання від представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи з тих підстав, що його довіритель не викликався в суд першої інстанції на 16 вересня 2016 року для розгляду заяви про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду Львівської області від 12 липня 2016 року, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до нього. Підпис на поштовому повідомленні про необхідність явки до суду на 16 вересня 2016 року є підробленими.

Зазначене клопотання було відхилено колегією суддів як необґрунтоване і таке, що спрямоване на затягування розгляду справи.

Призначення експертизи з питань чи належно викликався в суд першої інстанції відповідач ОСОБА_4 не вирішить питання по суті позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо заперечень на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає до задоволення частково, а заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року скасуванню частково на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що частка ОСОБА_2 у спірній квартирі становить 1/4, що відповідає 7,4 кв.м. житлової площі (29,6 кв.м. житл. площі х 1/4 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 13,7 кв.м.

Частка ОСОБА_7 становить 3/4, що відповідає 22,2 кв.м. житлової площі (29,6 кв.м. житлової площі х 3/4 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 15,9 кв.м.

Тому суд вважав за можливе виділити в користування ОСОБА_2 кімнату площею 13,7 кв.м., а ОСОБА_7 - кімнату площею 15,9 кв.м.

З таким висновком повністю погодитися не можна із наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Згідно із ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом та матеріалами справи установлено, що згідно договору купівлі-продажу від 11 листопада 2015 року ОСОБА_8 продав а ОСОБА_2 купила 1/4 частку квартири АДРЕСА_1

ОСОБА_7 є власником 1/4 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності за заповітом, серія та номер: НАН №883100, зареєстрованого в реєстрі за №1-833, виданого 30 липня 2015 року Шостою Львівською державною нотаріальною конторою, а також 1/2 частки цієї квартири на підставі договору дарування, Р №2-1458 від 25 липня 2003 року, посвідченого Першою Львівською нотаріальною конторою.

Разом, у власності ОСОБА_9 1/4 частка у спірній квартиру у ОСОБА_4 3/4 частки.

Відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою і остання змушена була звертатися з відповідними заявами в органи поліції, що підтверджується повідомленням №800/40/01/08/16 від 14 березня 2016 року Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.32).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано захистив права ОСОБА_2 як власника, зобов'язавши ОСОБА_4 усунути та не чинити перешкод у володінні та користуванні належною їй 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вселити позивачку.

Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують.

Що стосується інших вимог ОСОБА_2, зокрема щодо визначення порядку користування квартирою у варіанті запропонованою останньою, то такий, на думку колегії суддів, є передчасними і не можуть бути задоволеними із наступних підстав.

Як зазначено у ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як зазначено вище, у власності ОСОБА_9 знаходиться 1/4 частка у спірній квартирі, у власності ОСОБА_4 3/4 частки.

Частки сторін у натурі не виділені, а тому передчасним є висновок суду першої інстанції про передачу у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 13,7 м.кв., при тому, що її частка її даній квартирі є 1/4.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України висловленою в постанові від 16 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

У вказаній постанові Верховний Суд України висловив наступну правову позицію.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Звертаючись із вимогами про визначення порядку користування житловою кімнатою площею 13,7 під номером 4 на технічному паспорті, ОСОБА_2 не ставила питання про виділ в натурі її частки, а тому суд не мав достатньо правових підстав для передачі їй у користування зазначеної кімнати.

Отже, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову в цій частині.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає до задоволення частково рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року скасуванню частково на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 12 липня 2016 року в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_3, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_3, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.