АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6264/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/989/К/17 Папарига В.А.
Категорія - 33 ( I ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

представника прокуратури Дніпропетровської області - Шелудько Наталії Юріївни;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в розмірі 200 000 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказав, що в 2012 році в ході кримінального провадження по справі № 411/8826/12 щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідчими були вилучені документи на ім'я ОСОБА_2, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, закордонний паспорт, військовий квиток, свідоцтво про народження, особиста медична картка серія АВ 456662, довідка № 558, свідоцтво НОМЕР_1, ощадна книжка, диплом, трудова книжка, а також папка з іншими документами. Суддею Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_7 22.03.2013 року було винесено постанову щодо вирішення питання з речовими доказами по справі. Даною постановою було зобов'язано повернути йому вище перелічені документи, що були вилучені 02.08.2012 році при обшуку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, які зберігалися в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу. Він неодноразово звертався до прокуратури м. Кривого Рогу з проханням видати йому документи, однак їх так і не отримав, постійно отримуючи лише відписки. Крім того, йому було надано відповідь від 13.02.2015 року за № 56-589-14 за підписом заступника прокуратури м. Кривого Рогу Гречаного С.В., в якій зазначено, що дані документи в прокуратурі взагалі відсутні та порекомендували звернутися до прокуратури Дніпропетровської області. 08.04.2015 року він в письмовому вигляді звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з проханням виконати постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року по поверненню речових доказів, а у разі неможливості відшукати зазначені документи, відновити їх за кошти винних осіб прокуратури м. Кривого Рогу, які не забезпечили зберігання його документів належним чином. За весь період листування з прокуратурою, він за власний кошт почав частково відновлювати документи, що були вилучені 02.08.2012 року під час обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1, та зберігалися в камері зберігання речових доказів Прокуратури м. Кривого Рогу. Він частково відновив вилучені документи, за власний кошт. Розмір його матеріальних витрат, згідно квитанції становить 316,39 грн., які він просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім матеріальної шкоди, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що у нього не було жодних власних документів, окрім паспорту, він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості. Він щодня переживає стрес та душевні страждання через те, що не має можливості повноцінно існувати в сучасному суспільстві, мати та утримувати сім'ю.

Із урахуванням наведеного позивач просив задовольнити позовні вимоги, стягнути на його користь з державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної Казначейської Служби України 200000 грн. Крім того, просив стягнути на свою корить витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач та його представник ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Вважають, що факт спричинення позивачу моральної шкоди цілком доведений та заключається в тому, що у позивача не було жодних власних документів, окрім паспорту, він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості. Він щодня переживає стрес та душевні страждання через те, що не має можливості повноцінно існувати в сучасному суспільстві, мати та утримувати сім'ю.

Вважають, що сам по собі факт невиконання рішення суду щодо повернення документів є порушенням Закону, Конституції України та інтересів громадянина України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.02.2013 року засуджені ОСОБА_5 за ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 364, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 гривень, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік, ОСОБА_6 за ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, 70, 75, 76 КК України до 3-х років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 1 рік та штрафу 8500 гривень, зі звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 1 рік.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року за зверненням захисника ОСОБА_9 по вказаній кримінальній справі вирішено питання щодо речових доказів та зняття арешту з майна засуджених ОСОБА_5. В тому числі вказаною постановою суду було вирішено повернути ОСОБА_2 належні йому документи, що були вилучені 02.08.2012 року під час обшуку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, що зберігаються в камері зберігання речових доказів прокуратури м. Кривого Рогу, а саме: папка зеленого кольору ОСОБА_2, закордонний паспорт ОСОБА_2, військовий квиток ОСОБА_2, свідоцтво про народження ОСОБА_2, особиста медична книжка серії АВ 456662, довідка № 558 на ОСОБА_2, свідоцтво НОМЕР_1 на ОСОБА_2, ощадна книжка, диплом на ОСОБА_2, трудова книжка, папка з документами ОСОБА_2. Постанова не оскаржена, набрала законної сили 09.04.2013 року ( а.с. 4-7 - копія постанови).

ОСОБА_2 неодноразово звертався до прокуратури м. Кривого Рогу з проханням повернути йому вищевказані документи, однак документи йому не повернуті, при цьому на його звернення йому надавалися різні відповіді.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відносно нього не було порушено кримінальну справу, він не притягався до кримінальної відповідальності, а тому завдана йому шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закону) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до вимог ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; відмови в порушенні кримінальної справи або закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у пункті 2 частини першої цієї статті.

На підставі вище наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України, оскільки відносно позивача ОСОБА_2 не було порушено кримінальну справу, він не притягався до кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями відповідача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, жодного доказу в обґрунтування своїх вимог та доводів, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, не надано.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ті обставини, що у нього не було жодних власних документів, окрім паспорту, він не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт того, що позивач не мав змоги влаштуватися на роботу чи стати на облік в центр зайнятості не доведений позивачем, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, належними та допустимими доказами, як то доказами того, що він намагався працевлаштуватися чи стати на облік в цент зайнятості, та йому було відмовлено.

Крім того слід зауважити, що ч. 4 статті 60 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди доводи апеляційної скарги про те, що позивач щодня переживав стрес та душевні страждання через те, що не має можливості повноцінно існувати в сучасному суспільстві, мати та утримувати сім'ю, оскільки в даному випадку, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 4 названої постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

На думку колегії суддів, позивачем не доведено втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, заподіяних йому діями відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача та його представника стосовно того, що сам по собі факт невиконання рішення суду щодо повернення документів є порушенням Закону, Конституції України та інтересів громадянина України також не можуть бути підставою для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки спростовуються вище наведеним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: