Справа № 372/3542/16-ц
Провадження № 2-286/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Болобана В.Г.,

за участі секретаря Рудніцької О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти у розмірі 4197943 грн. 05 коп. (чотири мільйони сто девяносто сім тисяч девятсот сорок три грн. 05 коп.), що включає 1912746 грн., 00 коп. - 3% щомісячних від суми позики 1364250 грн. 60 коп. - інфляційні втрати: 920946,45 грн. - відсотки за використання позики. У звязку із порушенням відповідачами своїх зобовязань по договору позики, позивач змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав, а саме примусового повернення позики та відшкодування майнових збитків. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.04.2010 року позов було задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2916108 грн. 80 коп. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.11.2010 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позову. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2011 року рішення Апеляційного суду Київської області від 16.11.2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 1 746 800 грн. та 1 729 332 грн. відсотків за користування позикою, а всього 3 476 132 грн. З відповідачів також стягнуто витрати в розмірі 120 грн, на інформаційно-технічне забезпечення та 1700 грн. судового збору. Однак рішення відповідачами не виконане, заборгованість не сплачена, а отже, умови договору позики відповідачами не виконані.

В судовому засіданні представник позивача подала заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_6, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4939256 грн. 00 коп. (чотири мільйона девятсот тридцять девять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 00 коп.), що включають 3406260 грн. - 3 % щомісячних від суми позики; 1248962,00 грн. - інфляційні втрати; 284034 грн. - 3 % річних, а також стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 6890 грн. за сплату судового збору.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з врахуванням поданих уточнень позовних вимог та просили їх задовольнити. Зазначили, що рішенням суду від 2011 року зобовязання боржників не припинились, а тому позивач має право на стягнення грошових коштів відповідно до ст. 625 ЦК України. Також зазначили, що строки позовної давності пропущені не були, оскільки існує виконавче провадження, періодично стягуються з боржників кошти (хоча і в невеликих розмірах), а самі відповідачі всіма способами намагаються не виконувати свої зобовязання та не повертають кошти.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, в поданих до суду заявах просив застосувати позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подав.

Залучена в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань до суду не подала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, в подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідачів ОСОБА_7 в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що до правовідношень, які випливають з рішення суду (про стягнення коштів) не може застосовуватись положення ст. 625 ЦК України, що зазначено у Постанові ВСУ у справі № 6-2759цс15. Також, наголосив на тому, що позивачем пропущені строки позовної давності, оскільки остаточне рішення суду було прийнято ще у 2011 році.

Суд, вислухавши представників позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10.06.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти у сумі 220000 доларів, що за курсом НБУ станом на 09.06.2008 року становить 1067000 (один мільйон шістдесят сім тисяч) гривень, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві вказану суму грошей по курсу НБУ на день повернення позики. ОСОБА_2 зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк до 09 червня 2009 року. Майновими поручителями за вказаним договором виступили ОСОБА_5 та ОСОБА_3, предметом майнових гарантій договору є земельна ділянка площею 0,081 га. та будинок, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул.. Шевченка,11, належні ОСОБА_5, земельна ділянка площею 0,049 га. за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, вул..Нова, належна ОСОБА_3

10.06.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 10 червня 2008 року за № 585, згідно з яким позичальник ОСОБА_2 зобовязується щомісячно виплачувати позикодавцеві ОСОБА_1 три відсотки від суми позики.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.04.2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу 2916108 грн. 80 коп. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 1820 грн., як відшкодування судових витрат сплачених при зверненні до суду.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16.11.2010 року скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 14.04.2010 року та ухвалено нове, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.02.2011 року рішення Апеляційного суду Київської області від 16.11.2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу 1746 800 грн. та 1729332 грн. відсотків за користування позикою, а всього 3476132 грн. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору.

Як вбачається з листа № 8317 від 15.12.2016 року Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, станом на 14.12.2016 року загальна сума стягнутої заборгованості під час виконання виконавчих листів № 2-532 від 24.03.2011, що видав Обухівський районний суд Київської області становить 349560,44 грн.

Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязання сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст. 601 ЦК); 4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК); 6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК); 7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст. 609 ЦК).

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Заперечення представника відповідачів в частині того, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України), суд не бере до уваги, оскільки правова позиція Верховного Суду України висловлена під час розгляду справи № 6-2759цс15, стосується інших правовідносин (не грошових зобовязань за позикою).

Розрахунком, наведеним у позовній заяві визначено, що три відсотки річних за розрахунковий період з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2016 року складає 284034 грн. 00 коп., індекс інфляції за вказаний розрахунковий період складає 1248962 грн., а три відсотки щомісячних від суми боргу за розрахунковий період з 01 квітня 2011 року по 31 серпня 2016 року складає 3406260 грн. Крім того, сума інфляційних (за період з 01.04.2011 року по 31.08.2016 року) складає 1248962,00 грн. Такий розрахунок судом приймається як вірний, оскільки матеріали справи інших розрахунків (заперечень відповідачів щодо правильності розрахунків) не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені матеріалами справи. Однак, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 532 996 (один мільйон пятсот тридцять дві тисячі девятсот девяноста шість) грн. 00 коп., що включають 1 248 962 грн. 00 коп. інфляційні витрати, 284 034 грн. 00 коп. 3% річних.

Разом з тим, щодо правомірних вимог про стягнення з відповідачів трьох відсотків щомісячних, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даною вимогою (позовна давність), а відповідачі заявили про застосування строків позовної давності. Позивач мав можливість звернутися до суду з моменту ухвалення рішення суду від 23.02.2011 року, однак цього не зробив протягом трьох років. Суд наголошує на тому, що визначені договором 3% щомісячних є платою за користування грошима, а не відповідальністю, визначеною у ст. 625 ЦК України.

Правових підстав для застосування спливу строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних з зазначених відповідачем ОСОБА_2 підстав, суд не вбачає, оскільки є виконавче провадження, за яким здійснюються певні виконавчі дії та частково стягується заборгованість з відповідачів.

Правомірним суд визнає і вимоги про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат, оскільки такі вимоги відповідають ст. 88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Керуючись статтями 11, 526, 530, 625, 629 ЦК України, статтями 10, 57, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 532 996 (один мільйон пятсот тридцять дві тисячі девятсот девяноста шість) грн. 00 коп., що включають 1 248 962 грн. 00 коп. інфляційні витрати, 284 034 грн. 00 коп. 3% річних.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 1722,50 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_9