АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/4522/13-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Шевчук О.П.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року про відмову в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44441783, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року відмовлено в застосуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44441783.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим листом не є повноваженням суду, а відноситься до виключної компетенції державного виконавця, так як право суду зупинити стягнення на підставі виконавчого документа прямо передбачено положеннями ст. 152 ЦПК України. В клопотанні про забезпечення позову ОСОБА_3 просив саме зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, а не зупиняти виконавче провадження чи виконання рішення суду, як помилково зазначив суд першої інстанції. Вказав, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду було скасовано постанову державного виконавця про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору, а тому будь-яке подальше стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013, до вирішення скарги по суті і повернення безпідставно стягнених коштів, призведе до порушення майнових прав ОСОБА_3, як боржника.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44441783 щодо стягнення з боржника виконавчого збору, на підставі постанови державного виконавця від 19 грудня 2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 січня 2017 року відкрито провадження у справі.

09 березня 2017 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до Деснянського районного суду м. Києва заяву про забезпечення позову у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44441783, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк».

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення заяви немає. Заявником не наведено належного обґрунтування підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення скарги шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013 утруднить або унеможливить виконання ухвали суду у разі задоволення скарги.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Так, як вбачається зі змісту статті 151 ЦПК України, яка відноситься до глави 3 «Провадження у справі до судового розгляду» розділу ІІІ «Позовне провадження», суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

В пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим, до завершення розгляду скарги, при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону «Про виконавче провадження»).

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_3 оскаржує рішення та дії державного виконавця Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 44441783 з виконання постанови від 19 грудня 2014 року про стягнення виконавчого збору.

Одночасно, в заяві про забезпечення позову останній просить зупинити стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013 про стягнення з нього заборгованості на корить Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке здійснюється в рамках виконавчого провадження № 46332284, тобто, за іншим виконавчим документом.

Враховуючи, що ОСОБА_3 заявлено вимоги про застосування заходів забезпечення позову у справі за скаргою на дії та рішення державного виконавця, при цьому у даній скарзі оскаржуються рішення і дії виконавця, вчинені не в порядку виконання виконавчого листа № 2-2393/2013, стягнення за яким просить зупинити боржник, а в порядку виконання іншого виконавчого документу - постанови державного виконавця від 19 грудня 2014 року про стягнення виконавчого збору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що застосування заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим листом № 2-2393/2013 необхідне для гарантування виконання судового рішення у разі задоволення скарги, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом не наведено обґрунтованих та переконливих доводів з приводу того, яким чином невжиття таких заходів призведе до неможливості виконати ухвалу суду про зобов'язання Шевченківського районного відділу виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві повернути ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 8 271,83 грн., у разі задоволення скарги.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у нього повноважень зупиняти стягнення за виконавчим документом в порядку, що визначений статтями 151 -154 ЦПК України, а саме в якості заходу забезпечення позову, так як таке право прямо передбачено пунктом 6 частини 1 статті 152 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як у даному пункті йде мова про зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, в той час як ОСОБА_3 в судовому порядку оскаржується не виконавчий лист № 2-2393/2013, а рішення і дії державного виконавця в ході стягнення виконавчого збору за постановою від 19 грудня 2014 року, що здійснювалося в рамках окремого виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: