Справа № 369/2171/17 Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/2936/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 15.06.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 3 000 грн., щомісячно, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття та вирішено питання судового збору.

У задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 2 916,51 грн. та додаткових витрати на утримання її сина ОСОБА_4 в розмірі 616,06 грн., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 на даний час не працює, що підтверджується копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи, тому суд враховуючи матеріальний стан батька, задовольняє частково позовні вимоги.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 3 000 грн., щомісячно, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить зазначене рішення в частині визначення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі з 3 000 грн. змінити на 800 грн.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

09 жовтня 2006 року від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_4 ( а.с. 15 ).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 28 серпня 2012 року їхній шлюб було розірвано ( а.с. 14 ).

У судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, спільний побут та господарство не ведуть.

ОСОБА_2 надавав матеріальну допомогу на утримання сина, що підтверджується наданими копіями квитанцій ( а.с. 66-107 ), але цих коштів на утримання сина не вистачає, участі у його вихованні не приймає, у звязку з чим, позивачка звернулася з даним позовом до суду ( а.с. 1-8 ).

Відповідач ОСОБА_2 на даний час не працює, що підтверджується копією трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи ( а.с. 108-111 ) та, відтак, його дохід носить нерегулярний, мінливий характер.

Ухвалюючи рішення за позовом, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про порушення цивільних прав та інтересів позивача і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у повній відповідності до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 182, 184, 192 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову і ухвалив, з додержанням названих норм матеріального і процесуального права, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Крім цього, надані докази про те, що позивач має постійне місце роботи ( а.с. 204-207, 208 ) не були предметом розгляду у суді першої інстанції та не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги в силу положень ст. 303 ЦПК України.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 213, 214 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції.

Інші зазначені в апеляції обставини, зокрема, що судом не обґрунтована сума аліментів в розмірі 3 000 грн., що апелянт добровільно сплачував аліменти щомісячно починаючи з 13 листопада 2012 року та по лютий місяць 2017 року, що апелянт додатково купував сину речі, що він офіційно не працює та не має змоги виплачувати аліменти у визначеній сумі, на переконання апеляційного суду, в даному випадку, правового значення для правильного вирішення спору не мають і не свідчать, у силу викладеного, про обґрунтованість заявлених апеляційних вимог.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог сторонами, по суті, не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість суд апеляційної інстанції не перевіряє на підставі положень ст. 303 ЦПК України, оскільки ним не встановлено неправильного застосування норм матеріального права або норм процесуального права, які є обовязковою підставою для його скасування.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому рішення в оскаржуваній частині, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_5