АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9617/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/350/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - представників: УМВС в Тернопільській обл. та Нацполіції - ОСОБА_1; Прокуратури Тернопільської обл.- ОСОБА_2; Державної казначейської служби України та головного управління Держказначейства в області - ОСОБА_3; ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року та за апеляційною скаргою прокуратури Тернопільської області на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Прокуратури Тернопільської області, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі 169293,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 30.03.2011 року слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області йому було пред'явлено обвинувачення, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.229 КК України. Одночасно в межах даної кримінальної справи слідчим було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на його майно. У червні 2011 року кримінальну справу щодо нього скеровано до суду. В період 2011-2016 років тривав розгляд справи, вироки стосовно нього неодноразово скасовувались та відбувався новий розгляд. 06.11.2015 року вироком Кременецького районного суду Тернопільської області його визнано невинним та виправдано у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст.229 КК України. Зазначений вирок у частині його виправдування залишений без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року. Враховуючи те, що він перебував під слідством та судом з 30.03. 2011 року по 10.02.2016 року (58 місяців і 12 днів), розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на момент подачі позову, не може бути меншим 84646,77 гривень. Зважаючи на кількість, характер та тривалість порушень прав позивача, глибину його душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, зусилля та час, які були потрачені та ще необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що розумним та справедливим еквівалентом моральної шкоди є компенсація з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом, що становить 169293,54 гривень.

За клопотанням представника позивача до участі в розгляді справи як співвідповідача залучено Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області.

В подальшому збільшив розмір позовних вимог з підстав збільшення відповідно до закону розміру мінімальної заробітної плати, який з 01.01.2017 року становить 3200 гривень. Тому, виходячи з двох розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, просив стягнути в його користь 373819,80 гривень моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_4 186880 (сто вісімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Компенсовано ОСОБА_4 за рахунок держави понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 1279 (одна тисяча двісті сімдесят дев'ять) гривень.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року стягнуто з Прокуратури Тернопільської області в дохід держави 275 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області в дохід держави 275 гривень 60 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції винесене всупереч матеріалів справи в порушення норм матеріального права.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом визначена моральна шкода є завищеною та необгрунтованою, оскільки позивачем не надано жодних доказів у підтвердження спричиненої моральної шкоди, завданої йому органами досудового розслідування, прокуратури та суду. До матеріалів справи не долучено жодних довідок із закладів охорони здоров'я, які б підтверджували факт погіршення самопочуття через моральні чи фізичні страждання, приниження честі, гідності та ділової репутації в період досудового розслідування чи судового розгляду справи. Згідно ст.13 Закону №266/94-ВР встановлюється лише крайня найменша межа для визначення моральної шкоди: виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, УМВС в Тернопільській області перебуває в процесі припинення, тобто відбувається припинення всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

В апеляційній скарзі Прокуратура Тернопільської області просить скасувати додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.03.2017р., посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Нацполіції у Тернопільській області - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній. Підтримує апеляційну скаргу прокуратури Тернопільської області.

Представник Прокуратури Тернопільської області - ОСОБА_2 апеляційну скаргу на додаткове рішення підтримала і пояснила, що прокуратура по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору. Судові витрати несе держава.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області - ОСОБА_3 апеляційні скарги підтримав і дав аналогічні пояснення.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 апеляційні скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга УМВС в Тернопільській області не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга прокуратури Тернопільської області до часткового задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1, ст. 15 ЦКУ).

Частиною другою статті 16 ЦКУ встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про притягнення як обвинуваченого від 30.03.2011 року, винесеної старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області Серединською І.А. у кримінальній справі №1162447, ОСОБА_4 притягнуто як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.229 КК України.

Постановою від 30.03.2011 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Згідно з постановою слідчого від 27.04.2011 року, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі, накладено арешт на належний ОСОБА_4 транспортний засіб PEUGEOT EXPERT FGR 2.0HDI, 2007 року випуску.

Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України та призначено покарання за даною статтею: за ч.1 ст.229 КК України 1 (один) рік позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції; за ч.2 ст.229 КК України 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_4 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 місяців. На підставі п. п. 2, 3, 4 ст.76 КК України на ОСОБА_4 покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання та періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь компанії Бар'єр 18180 гривень завданих збитків. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 3065,16 гривень за проведення експертиз об'єктів інтелектуальної власності та 1300,48 гривень за проведення судово-економічної експертизи. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 лютого 2012 року вирок Шумського районного суду від 18 листопада 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд Шумському районному суду в іншому складі суду. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 залишено попередній підписку про невиїзд.

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст.229 КК України, та на підставі ст.70 КК України призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 6000 гривень з конфіскацією та знищенням фальсифікованої продукції. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь компанії Бар'єр 18180,89 гривень та на користь ТОВ Дюпон 47666,55 гривень завданих збитків. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 3065,16 гривень за проведення експертиз об'єктів інтелектуальної власності та 1300,48 гривень за проведення судово-економічної експертизи. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 березня 2013 року вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2013 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.ч. 1, 2 ст.229 КК України направлено прокурору Шумського району Тернопільської області для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 залишено попередню підписку про невиїзд.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 грудня 2013 року зазначену постанову скасовано, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України направлено на новий розгляд.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2014 року кримінальну справу повернено прокурору Шумського району Тернопільської області для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17 грудня 2014 року зазначену постанову скасовано, кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. ч. 1, 2 ст.229 КК України направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року ОСОБА_4 за ч.1 ст.229 та ч.2 ст.229 КК України виправдано в зв'язку з відсутністю в його діянні складу злочину. Запобіжний захід ОСОБА_6, а саме підписку про невиїзд скасовано.

В мотивувальній частині зазначеного вироку вказано, що у задоволенні цивільних позовів ТОВ Дюпон Україна, Баєр АГ, ТОВ Агро Ланівці слід відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 лютого 2016 року мотивувальну частину вироку змінено, виключено з неї посилання суду про відмову у задоволенні цивільних позовів ТОВ Дюпон Україна, Баєр АГ, ТОВ Агро Ланівці. В іншій частині вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 листопада 2015 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

За ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду від 01.12.1994 року №266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13.04.2012 року №4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено п.1 ст.2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч. ч. 2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України Про оперативно-розшукову діяльність, Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів.

Відповідно до вимог п.17 вказаного вище Положення, передбачене ч.5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, як роз'яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

П.9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відповідна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи те, що відповідно до ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2017 рік мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 3200 грн. та перебування ОСОБА_4 під слідством та судом протягом 58 місяців 12 днів, тому суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 186880 грн.

Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з роз'яснень щодо застосування цього законодавства, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що ОСОБА_4 притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі 30.03.2011 року, розгляд кримінальної справи тривав аж до 2016 року, тобто 58 місяців 12 днів, а обвинувальні вироки суду щодо нього неодноразово скасовувались і тільки 10.02.2016 року набрав законної сили постановлений судом виправдувальний вирок. Отже, колегія суддів, приходить до переконання що ОСОБА_4 має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, оскільки кримінальну справу за обвинуваченням закрито за відсутністю ознак складу кримінальних правопорушень, запобіжний захід, як підписка про невиїзд скасована, знято арешт на накладене майно-автомобіль, що позбавляло тривалий час вільно пересуватись та розпоряджатись власним майном за призначенням. За час перебування під слідством та судом переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з цим, визначений судом розмір компенсації моральної шкоди у повній мірі відповідає засадам розумності, поміркованості та справедливості, є співмірним та достатнім для відновлення попереднього стану ОСОБА_4

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотриманні норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 08.02.2017 р. ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Що ж стосується апеляційної скарги прокуратури Тернопільської області на додаткове рішення суду від 27.03.2017р., то колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.3 ч.2 п.13 Закону України Про судовий збір - судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а також само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно до п.26 Положення про застосування ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, затвердженого наказом МЮ, ГПУ та МФУ №6/5/3/41 від 04.03.1996 року та п.14 ЗУ(№ 266/94-ВР від 01.12.1994 р.) Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судовий збір не справляється, як позивачем так і відповідачем по даній категорії справ, тому додаткове рішення суду першої інстанції від 29.03.2017 року слід скасувати та у відповідності до ст.309 ЦПКУ ухвалити нове, яким судові витрати в сумі 551,20 грн. віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 314, 315, 2317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області - відхилити.

Апеляційну скаргу Прокуратури Тернопільської області задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким судові витрати в сумі 551,20 грн. віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7