Провадження № 2/127/3769/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 травня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Злагода» про стягнення заборгованості за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) в сумі 148075,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Кредитної спілки «Злагода» про стягнення заборгованості за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) в сумі 148075,93 грн.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали суд дійшов висновку про необхідність залишення її без руху, з огляду на таке.

Статтею 119 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту позовних заяв, зокрема відповідно до ч. 5 вказаної статті до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) в сумі 148075,93 грн., тобто заявлено вимогу майнового характеру.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, доказів сплати судового збору позивачем до позовної заяви не додано.

При цьому, посилання позивача на те, що вона звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів суд вважає помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» №3674-VI цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, саме Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає порядок сплати та звільнення від сплати судового збору та має пріорітет застосування у даних правовідносинах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року №484-VIII внесено ряд змін до Закону України «Про судовий збір» та зокрема статтю 5 названого закону викладено в новій редакції. Вказані зміни набули чинності з 1 вересня 2015 року.

Так, статтею 5 Закону №3674-VI, чинного з 01.09.2015р., закріплено вичерпний перелік осіб які звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх судових інстанціях.

При цьому, споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав, не включено до вищевказаного переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, а відтак, при звернені до суду споживачі зобовязані сплачувати судовий збір в порядку та у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» №3674-VI.

В той же час, посилання позивача на те, що правовідносини, які склались між ним та відповідачем регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», суд також вважає помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 Постанови N5 від 12.04.96 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснив судам, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України викладеної у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, оскільки предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договорами у звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань, позивач у даних правовідносинах не виступає споживачем, а виступає виключно як сторона у зобовязальних правовідносинах та відповідно не звільняється від сплати судового збору.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Виходячи з наведеного вище, позовна заява ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Злагода» про стягнення заборгованості за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) в сумі 148075,93 грн., підлягає залишенню без руху, з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Злагода» про стягнення заборгованості за договорами про залучення строкового внеску (вкладу) в сумі 148075,93 грн., залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 (пяти) днів з дня отримання позивачем даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: