АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1294/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівГончар Н. І., Пономаренка В. В.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з 22 вересня 2007 року до 30 вересня 2009 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8. З часу припинення шлюбних відносин ОСОБА_6 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться сином, не надає йому матеріальної допомоги, не піклується про його фізичних та духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною та не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи. Зазначила, що її чоловік ОСОБА_9 бездоганно виконує батьківські обов'язки по вихованню та утриманню ОСОБА_8 і хлопчик саме його вважає своїм батьком.

У зв'язку з цим просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та не довів своєї участі у житті дитини - відвідування школи, турбота про неї та регулярної своєчасної сплати аліментів.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що з 22 вересня 2007 року до 30 вересня 2009 року сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народився син ОСОБА_8. (а.с. 8)

Відповідно до довідки від 31 січня 2017 року малолітній ОСОБА_8 проживає разом з матір'ю в м. Хойники, Республіка Білорусь. (а.с. 55)

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2009 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10)

За позовом відповідача рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 8 жовтня 2010 розмір стягуваних аліментів змінено і визначено у твердій грошовій сумі в 30 грн. щомісячно, починаючи з 20 вересня 2010 року. (а.с. 11)

У відповідності до повідомлення від 17 лютого 2017 за вихідним №1148, 17 лютого 2017 року слідчим відділом Христинівського РВ Уманського відділу поліції розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000102 за фактом злісного ухилення від слати аліментів. (а.с. 28)

Після початку досудового розслідування відповідач поштовим переказом погасив заборгованість по аліментах в розмірі 1449,20 гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 вищевказаної постанови, позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Проаналізувавши детально дійсні обставини справи, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази винної поведінки ОСОБА_6 та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина ОСОБА_8, а отже й відсутні підстави позбавлення його батьківських прав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, він бажає налагодити стосунки з сином.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачем не обґрунтовано в чому полягає злісне небажання ОСОБА_6 виконувати свої обов'язки по вихованню дитини, до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України ).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи позов про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, не врахував, що син проживає разом з матір'ю за кордоном - в Республіці Білорусь, що вплинуло і на участь батька у вихованні малолітньої дитини. Крім того, розрахунок заборгованості ОСОБА_6 по аліментах свідчить, що ним здійснювались проплати, проте, не систематично та не в повному обсязі, а існуюча заборгованість по аліментам станом на 1 лютого 2017 року в розмірі 1 449 грн. відповідачем погашена, що стверджує про відсутність злісного ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Отже, матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача ОСОБА_6 батьківських прав.

Крім того, колегія суддів, на підставі ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, не погоджується із висновком Служби у справах дітей Христинівської райдержадміністрації Черкаської області від 27 лютого 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, який міститься в матеріалах справи, оскільки він суперечить інтересам неповнолітньої дитини, є недостатньо обґрунтованим. Фактично, згаданий висновок зроблено тільки на підставі пояснень позивачки. Тому цей висновок не може бути беззаперечно прийнято колегією суддів до уваги та покладено в основу судового рішення.

При вирішені даної справи поза увагою суду залишилася й прецедентна практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року).

Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ОСОБА_6 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини, оскільки, на думку колегії суддів, його участь в розвитку та вихованні дитини за минулий період та в даний час є явно недостатньою. На службу в справах дітей Христинівської районної державної адміністрації необхідно покласти контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

З урахуванням обставин справи та норм ч.ч. 7, 8 ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав та приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням в нового рішення про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, щодо його сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року у даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Христинівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав щодо його сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :