Єдиний унікальний номер 242/82/17 Номер провадження 22-ц/775/1998/2017
Головуючий I інстанції Владимирська І.М.
Категорія 33 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою прокуратури Донецької області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державної казначейської служби України, прокуратури Донецької області, головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконною і скасування постанови про визначення розміру шкоди, відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури, досудового слідства і суду,

в с т а н о в и в :

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконною і скасування постанови про визначення розміру шкоди, відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів прокуратури, досудового слідства і суду задоволено частково.

Визнано незаконною і скасовано постанову начальника відділення слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області про визначення розміру відшкодування шкоди від 21 грудня 2016 року. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час відсторонення від посади в сумі 636209,75 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат, понесених у звязку з наданням юридичної допомоги в розмірі 14757,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився заступник прокурора Донецької області та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду змінити в частині розміру втраченого заробітку ОСОБА_2, а також способу стягнення втраченого заробітку та витрат, понесених у звязку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі, стягнувши з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 втрачений заробіток за час відсторонення від посади у сумі 128242,11 грн., та стягнувши з державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат, понесених у звязку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у сумі 14757,50 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушені норми матеріального права, не досліджено всіх обставин по справі. Судом неправильно визначено період відсторонення від посади, яке тривало з 08 травня 2009 року до 05 грудня 2011 року, коли наказом ДПА України державну службу ОСОБА_2 на посаді начальника Красноармійської ОДІ припинено. Крім того, суд не взяв до уваги, що кримінальну справу відносно ОСОБА_2 закрито 03 травня 2015 року і стягнення відшкодування після цієї дати неможливо. Також судом безпідставно застосовані коефіцієнти підвищення заробітної плати, з урахуванням того, що обидві дати змін перебуваються за межами розрахункового періоду і періоду відсторонення, станом на 06 лютого 2008 року ОСОБА_2 не притягався до кримінальної відповідальності, а підвищення на цю дату вже враховувалося у заробітній платі, з якої здійснено розрахунок, а станом на 07 серпня 2013 року ОСОБА_2 вже не був відстороненим. Крім того, судом неправильно зазначено спосіб стягнення шкоди з Державної казначейської служби, а не з державного бюджету.

Представники відповідача прокуратури Донецької області ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють на підставі довіреності, в судовому засіданні апеляційного суду просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Представники відповідачів державної казначейської служби України та головного управління Національної поліції в Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв1язку з незаконним відстороненням від посади позивач втратив заробіток, а тому порушене право останнього підлягає захисту, стягненню підлягає втрачений заробіток 636209,75 грн. за період з моменту відсторонення ОСОБА_2 від посади 08 травня 2009 року та до моменту відмови позивачеві в поновленні на державній службі ДФС 11 липня 2015 року.

З вказаним висновком погоджується апеляційний суд.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебував на посаді начальника Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції на підставі наказу Державної податкової адміністрації України №1936-о від 18 жовтня 2005 року.

16 квітня 2009 року старшим прокурором відділу прокуратури Донецької області відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу №180-471 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Наказом в.о.голови ДПА України №630-о у звязку з порушенням кримінальної справи №180-471 за ст. 364 Кримінального кодексу України та відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, статті 147 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_2 було відсторонено позивача від посади начальника Красноармійської ОДПІ з 08 травня 2009 року.

Наказом ДПА України № 492-о від 05 грудня 2011 року «Про припинення державної служби» згідно з вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2011 року у справі № 1-221/2011 припинено начальнику Красноармійської ОДПІ ОСОБА_2 державну службу з 05 грудня 2011 року на підставі п. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2012 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15квітня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 08 листопада 2011 року, на підставі яких позивача було звільнено з посади, скасовано з направленням справи на новий судовий розгляд.

03 травня 2015 року старшим слідчим СВ Красноармійського МВ ГУМВС України у Донецькій області майором міліції ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, скасовано процесуальні рішення про відсторонення ОСОБА_2 від посади начальника Красноармійської ОДПІ, тобто, кримінальне провадження закрито за реабілітуючою підставою.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі № 805/3311/15-а зобовязано Державну фіскальну службу України визнати недійсним запис № 46 у трудовій книжці ОСОБА_2 про припинення державної служби за ч. 2 ст. 30 Закону України «Про державну службу», поновити його з 05 грудня 2011 року на державній службі на посаді начальника Красноармійської ОДПІ, стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2015 року по 23 вересня 2015 року у сумі 4014,92 грн.

При цьому у вказаній постанові зазначено, що про правомірність дій податкового органу при винесенні наказу про припинення позивачеві державної служби, оскільки звільнення проведене на підставі судового рішення про притягнення до кримінальної відповідальності, наказ № 492-о від 05 грудня 2011 року втратив свою юридичну чинність в силу закону, тобто, підстави для припинення перебування ОСОБА_2 на державній службі відпали після скасування вироку та прийняття постанови про закриття кримінального провадження.

На виконання зазначеної постанови суду 21 березня 2016 року Красноармійською ОДПІ до трудової книжки позивача внесено запис під № 49 про поновлення його на посаді з 05 грудня 2012 року.

Згідно із ч. 2 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 вересня 2016 року зобовязано Головне управління Національної поліції в Донецькій області направити ОСОБА_2 повідомлення за встановленою формою, яким розяснити, куди і протягом якого терміну позивач може звернутися за відшкодуванням шкоди у звязку із закриттям кримінального провадження № 0000585 за відсутності складу кримінального правопорушення, а також зобовязано визначити позивачеві розмір шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», про що винести постанову. Рішення суду набрало чинності 20 вересня 2016 року.

21 грудня 2016 року начальником відділення слідчого відділу Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області майором поліції ОСОБА_7 винесено постанову про визначення розміру шкоди, зазначеної у пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у звязку із закриттям кримінального провадження №0000585 за відсутності складу кримінального правопорушення. Постановою визначено розмір відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_2 незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду у звязку з притягненням його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000585 у сумі 128242,11 грн. втраченого заробітку за період відсторонення з 08 травня 2009 року по 05 грудня 2011 року. У відшкодуванні витрат на експертизу та правову допомогу позивачеві відмовлено з посиланням на ненадання доказів несення таких витрат ним.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 4 статті 62 Конституції України передбачено, що у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду завдану безпідставним засудженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, - відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального провадження, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності (досудового розслідування, засудження, незаконного відсторонення від посади тощо), оскільки кримінальне провадження стосовно позивача закрито за реабілітуючою підставою.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частини, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у звязку із наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3, залежить від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відповідно до п.п. 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» №6/5/3/41 розмір втраченого заробітку обчислюється, виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку, одержаного за час відсторонення від роботи (посади). Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників та службовців у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що періодом відсторонення позивача від посади, протягом якого він має право на повернення втраченого заробітку за рахунок коштів державного бюджету, є період з моменту відсторонення позивача від посади 08 травня 2009 року до моменту відмови позивачеві в поновленні на державній службі ДФС 11 липня 2015 року, який складає 73 місяці 23 робочих дні. А тому доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

При цьому судом першої інстанції відповідно до вимог Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» та наданих довідок Красноармійської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області № 37 від 21 жовтня 2015 року та № 63 від 28 грудня 2015 року обчислена середня заробітна плата позивача, виходячи виплат за березень, квітень 2009 року, та з дотриманням коригування, передбаченого пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 та пунктом 9 Положення № 6/5/3/41, складає середньомісячний заробіток 8586,38 грн., середньоденний заробіток 408,87 грн.

Відповідно до вищевказаного судом першої інстанції нарахована сума заробітку, втраченого позивачем за період з 08 травня 2009 року по 10 липня 2015 року внаслідок незаконних дій органів прокуратури, суду, досудового слідства, в розмірі 636209,75 грн., з розрахунку: 8586 грн. 38 коп. х 73 місяці + 408,87 грн. х 23 дні.

Відповідно до п. 10 Положення №6/5/3/4 громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у звязку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському обєднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядової скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками у справі до касаційної та наглядової інстанцій.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу під час кримінального провадження на загальну суму 14757 грн. 50 коп., що підтверджено наявними в матеріалах справи договорами про надання відповідних послуг та квитанціями до прибуткових касових ордерів.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом неправильно зазначено спосіб стягнення шкоди з Державної казначейської служби, а не з державного бюджету, суд не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції в рішення зазначено стягнення не Державної казначейської служби як юридичної особи, а шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто відповідно до вимог закону.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокуратури Донецької області відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

ОСОБА_8