Справа № 562/3049/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2017 р. м. Здолбунів

Здолбунівський районний суду Рівненської області:

головуючого судді Чорного І.А.,

за участю секретаря судового засідання Берун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування реєстрації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області знаходиться вказана цивільна справа.

14 червня 2017 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення заборони вчинення будь-якої дії стосовно приміщення гаража і басейну, а також земельної ділянки на якій вони розміщені, яка занаходиться за адресою: Рівненська область, місто Здолбунів, вул. Старицького, 9, до вирішення справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Положеннями ч. 1 статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Крім того ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що заявником не надано суду достатніх доказів того, що відповідачі приймають заходи щодо відчуження гаража і басейну, а також земельної ділянки на якій вони розміщені, яка занаходиться за адресою: Рівненська область, місто Здолбунів, вул. Старицького, 9, з метою уникнення виконання можливого рішення суду.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов"язується застосування певного виду забезпечення позову, а також не надання заявником доказів, які можуть свідчити про вчинення відповідачами дій із реалізації зазначеного майна чи підготовки до такої реалізації, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову у справі № 562/3049/16-ц.

За таких обставин, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в звязку із її необґрунтованістю.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.151-153, 210 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, скасування реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлагає.

Суддя І.А.Чорний