Ухвала

іменем україни

10 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 сплачені ними (позивачами) за відповідачів платежі за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у період з 01 грудня 2011 року до 01 грудня 2014 року у розмірі 4 969 грн 77 коп., за надані послуги з опалення у розмірі 945 грн, кошти за ремонт вхідних дверей у квартиру у розмірі 186 грн 66 коп., усього на загальну суму 16 133 грн 43 коп., а також моральну шкоду, яку оцінили у 10 тис. грн.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідачі не вчиняють жодної дії, спрямованої на утримання, ремонт, облаштування та догляд за квартирою. Вони (позивачі) особисто несуть витрати та сплатили кошти за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також опалення у розмірі 14 426 грн 77 коп. та ремонт дверей 2 800 грн.

Ураховуючи вищевикладене, просили позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у задоволенні позову з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2.

Згідно з довідкою комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради від 05 серпня 2016 року особовий рахунок на послуги теплопостачання квартири АДРЕСА_3 відкрито на ОСОБА_13

Згоди щодо порядку користування вказаною квартирою між сторонами не досягнуто.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі чинять перешкоди відповідачам у користуванні квартирою, з їх вини останні не проживають у квартирі, а тому не повинні відшкодовувати витрати на утримання та зберігання спільного майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, апеляційний суд виходив із відсутності доказів про те, що позивачі особисто оплачували послуги з опалення, утримання будинку та прибудинкових споруд.

Проте з рішенням апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири у разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати.

Згідно з цими Правилами мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється:

- за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

- за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

- за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Надання цих послуг здійснюється на підставі договору.

При цьому, у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у договорі.

Аналогічні положення закріплені і у ст. 358 ЦК України.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов'язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позивачами оплати зазначених вище послуг, оскільки відповідачі не визнали, що саме позивачі проводили їх оплату.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що саме позивачі надали квитанції про оплату цих послуг, а відповідачі, у свою чергу, не довели зворотнє, зокрема те, що саме вони оплачували або приймали участь у витратах з утримання квартири АДРЕСА_3, не спростували і не надали доказів на підтвердження своїх заперечень.

Крім того, суд не врахував вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що апеляційним судом зроблено не було.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 30 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик