У х в а л а

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіцена», третя особа - Садове товариство «Монтажник-2», про витребування безпідставно набутого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авіцена», третя особа: СТ«Монтажник-2» про витребування безпідставно набутого майна, посилаючись на те, що він є членом садового товариства «Монтажник-2».Йому на праві приватної власності належить земельна ділянка НОМЕР_1, розташована на території СТ «Монтажник-2», що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2.

У 1988 − 1989 роках він був головою правління СТ «Монтажник-2».

У вересні 1988 року за власні кошти він в ЗАО «Запоріжметалургмонтаж-204» придбав побутовий вагончик, встановив його на належній йому земельній ділянці та використовував його як садовий будинок.

У 2001 році на території садового товариства «Монтажник-2» відповідач виконував бурильні роботи.

Оскільки він не користувався вагончиком на той час, він погодився надати його працівникам відповідача за їх проханням для тимчасового користування. Будь-яких документів про оренду вагончика не складалось.

Зазначає, що він не користувався своєю садовою ділянкою, тому про відсутність побутового вагончика на своїй земельній ділянці дізнався через декілька місяців. Тривалий час він не міг з'ясувати місце знаходження належного йому на праві власності побутового вагончика.

Згодом дізнався, що правління СТ «Монтажник-2» 03 серпня 2001 року передало ТОВ «Авіцена» вказаний побутовий вагончик в рахунок оплати за виконані роботи по бурінню скважин на території СТ «Монтажник-2», зазначивши при цьому, що побутовий вагончик (садовий будинок) належить на праві власності садовому товариству, тобто садове товариство привласнило його та розпорядилось чужим майном, що підтверджується випискою з протоколу засідання правління СТ «Монтажник-2» від 03 серпня 2001 року.

Вказує, що він декілька років намагався вирішити питання повернення побутового вагончика або відшкодування шкоди в позасудовому порядку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2013 року йому відмовлено у задоволені позову про стягнення з ТОВ «Авіцена» та СТ «Монтажник-2» матеріальної та моральної шкоди, що були завдані внаслідок заволодіння побутовим вагончиком.

Зазначає, що під час розгляду цієї справи представник ТОВ «Авіцена» проти позову заперечував, однак визнав факт передачі ТОВ «Авіцена» побутового вагончика в рахунок оплати за роботу, зазначив суду, що товариство добросовісно набуло право власності на побутовий вагончик, який був прийнятий від СТ «Монтажник-2» як оплата за виконані роботи. Однак документів про своє право власності на вагончик не надав.

Вважає, що відповідач незаконно утримує належний йому побутовий вагончик, який отримав його без будь-яких правових підстав від правління СТ «Монтажник-2» за відсутності у останнього будь-яких документів, які б підтверджували право власності садового товариства на вказаний побутовий вагончик.

Будь-яких документів, які б могли підтвердити право власності відповідача на вказаний побутовий вагончик, не існує.

Вказує, що є підстави для витребування побутового вагончика у відповідача, оскільки він вибув з його володіння всупереч його волі, оскільки він не давав згоди на відчуження свого майна, та всупереч діючому законодавству.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд витребувати у відповідача побутовий вагончик, вилучити його і передати спірне майно у його володіння та користування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року, відмовлено у задоволені позовної заяви у зв'язку з необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що питання належності спірного вагончика позивачу встановлено рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2013 року у цивільній справі № 2/314/39/2013, що набрало законної сили, у зв'язку з чим відсутні законні підстави щодо передачі у володіння та користування вагончика позивачу.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак