печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4447/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2017 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Топілко Оксани Олександрівни, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Топілко Оксани Олександрівни, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання довіреності серії ВРД 087815 недійсною, визнання картки щодо рахунку № НОМЕР_3 такою, що суперечить вимогам законодавства України та такою, що не могла бути використана та припинити використання картки щодо рахунку № НОМЕР_3,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О., в якому просив суд визнати недійсною довіреність, серія ВРД 087815, видану приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., зареєстровану в реєстрі №2491 від 30 листопада 2010 року; зобов'язати ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зарахувати на його поточний рахунок 468 000 доларів США та стягнути солідарно з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. 468 000 доларів США.

В обґрунтування пред'явлених вимог позивач послався на те, що 23 листопада 2010 року між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір № НОМЕР_3 на відкриття та ведення поточного рахунку, далі Договір. Згідно з умовами даного Договору відповідач відкрив поточний рахунок № НОМЕР_3 та зобов'язався виконувати операції за ним згідно з розпорядженнями позивача щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством України.

22 листопада 2010 року на даний поточний рахунок надійшла грошова сума в розмірі 468 000 доларів США, проте 03 грудня 2010 року дана сума була знята з рахунку на вимогу ОСОБА_4, який звернувся до банку та пред'явив нотаріально посвідчену довіреність на вчинення від імені позивача дій щодо розпорядження та користування вказаним банківським рахунком.

Посилаючись на те, що вказану довіреність він не видавав, текст довіреності містить низку неточностей щодо громадянства, місця перебування в Україні та інших даних позивача, за якими банк мав здійснювати ідентифікацію особи власника вкладу, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі.

В ході розгляду справи до участі у справі залучено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Крім того, ухвалою суду від 05 березня 2014 року, постановленою за клопотанням представника позивача, позов в частині визнання довіреності недійсною залишено без розгляду.

16 липня 2015 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О., треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання довіреності недійсною, визнання картки зразків підписів такою, що суперечить положенням законодавства, визнання її такою, що не може бути використана та припинення використання банком картки із зразками підписів.

В обґрунтування зазначеного позову позивач послався на те, що 23 листопада 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено Договір № НОМЕР_3 на відкриття та ведення поточного рахунку, далі Договір. Згідно до п. 1 даного Договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрив поточний рахунок № НОМЕР_3 в USD (валюта рахунку) та зобов'язався виконувати операції за ним згідно з розпорядженнями ОСОБА_1 (ОСОБА_1), щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством України. 22 серпня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за заявою представника ОСОБА_1 (ОСОБА_1) за довіреністю ОСОБА_7 банк надав виписку з рахунку № НОМЕР_3, зі змісту якої вбачається, що 29 листопада 2010 року на рахунок № НОМЕР_3 надійшло 468000,00 доларів США. Проте, вже 03 грудня 2010 року з даного рахунку невідома ОСОБА_1 (ОСОБА_1) особа, а саме ОСОБА_4, зняла 468000,00 доларів США. Згідно повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 12 квітня 2011 року грошові кошти з рахунку № НОМЕР_3 були зняті 03 грудня 2010 року на підставі довіреності ВРД № 087815, копія якої була надана представнику ОСОБА_1 (ОСОБА_1) за довіреністю ОСОБА_7 Відповідно до вказаної довіреності, громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий 02 серпня 2001 року Міністерством іноземних справ дійсний до 02 серпня 2010 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), який зареєстрований та мешкає в Україні: АДРЕСА_1, уповноважив громадянина Палестини ОСОБА_4 (ОСОБА_4) (паспорт: НОМЕР_4) бути його представником в АТ «Райффайзен Банк Аваль» з питань користування та розпорядження відкритим на його ім'я банківського рахунку № НОМЕР_5 з правом розпорядчого підпису.

Разом з тим, зазначає представник позивача, позивач ОСОБА_1 (ОСОБА_1) дану довіреність не підписував, що підтверджується висновком експертизи від 03 грудня 2013 року складеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України, де чітко зазначено, що рукописна частина підпису виконана не громадянином Республіки Китай ОСОБА_1 та копія паспорту (зокрема, особа яка зображена на ньому) з матеріалів нотаріальної справи суттєво відрізняється від оригіналу паспорту ОСОБА_1 (ОСОБА_1), відтак, на них зображені різні особи.

Крім того, представник позивача в обґрунтування позову в частині визнання недійсною довіреності послався на те, що вона містить ряд помилкової інформації та відмінностей від Договору № НОМЕР_3 на відкриття та ведення поточного рахунку. Зокрема, в довіреності від 30 листопада 2010 року в якості громадянства позивача зазначена країна Китайська Народна Республіка, в той же час як позивач є громадянином Республіки Китай (Republic of China). Довіреність складена 30 листопада 2010 року, а строк дії паспорту зазначений до 02 серпня 2010 року. В довіреності від 30 листопада 2010 року в якості місця реєстрації зазначена адреса: АДРЕСА_2, в той час коли ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ніколи за зазначеною адресою не проживав, станом на 30 листопада 2010 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1) проживав в готелі «Салют» за адресою: м. Київ, вул. Січневого Повстання, 11-Б. Крім того, в довіреності від 30 листопада 2010 року в якості ідентифікаційного номеру зазначений № НОМЕР_2, між тим згідно з повідомленням Державної податкової адміністрації від 08 червня 2011 року станом на 30 травня 2011 року громадянин Республіки Китай ОСОБА_1 (ОСОБА_1) у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків не зареєстрований. Посилаючись на вищенаведені обґрунтування а також те, що ОСОБА_1 (ОСОБА_1) не тільки дану довіреність не підписував, а взагалі не був присутній у нотаріуса, тобто не здійснив відповідного волевиявлення, то така довіреність є недійсною з 30 листопада 2010 року.

Обґрунтовуючи вимоги в частині порушень з боку нотаріуса представник позивача послався на те, що нотаріус не пересвідчилась в особі, яка звернулася за вчиненням відповідної нотаріальної дії. Під час вчинення такої дії, не витребувала оригінал паспорту, та використала його копію при видачі довіреності. Приватний нотаріус у порушення ст. 15 Закону України «Про нотаріат» та норм Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03 березня 2004 року №20/4 та не витребувала офіційного перекладу закордонного паспорту, а тому допустила ряд помилок в тому числі, країну походження особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії та строк дії його паспорту. Крім того, приватний нотаріус зазначаючи в довіреності ідентифікаційний код не прийняла до уваги тієї обставини, що позивач у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків не зареєстрований. Не прийнято відповідачкою до уваги те, що строк дії паспорта закінчився 02 серпня 2010 року, при цьому довіреність видана нею 30 листопада 2010 року, тобто після закінчення строку дії паспорту.

Що стосується вимоги про визнання картки зразків підписів такою, що суперечить положенням законодавства, визнання її такою що не може бути використана та припинення використання банком картки із зразками підписів представник позивача послався на те, що вказана картка не містить дозволу позивача на прийняття зразку підпису, а також те, що банком внесені зміни до даних без отримання підтверджуючих документів. ОСОБА_1 (ОСОБА_1) до Банку із відповідною заявою про зміну своїх реквізитів не звертався, будь-яких документів, де б його ПІБ було зазначено українською мовою, ідентифікаційного коду та довідку про зміну перебування не надавав. Відповідно листа ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 97-2-7-00/666 від 29 січня 2014 року ОСОБА_1 (ОСОБА_1) до Банку із відповідною заявою про зміну своїх реквізитів не звертався. З посиланням на ці обставини, представник позивача вважає, що у Банку не було підстав ідентифікувати особу, зазначеної в довіреності ВРД 087815 від 30 листопада 2010 року, як особу, яка відкрила рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, картка зразків підписів від 03 грудня 2010 року є такою, що суперечить вимогам законодавства України та не могла бути використана, відтак Банк зобов'язаний припинити її використання.

Ухвалою суду справи за вищевказаними позовами за клопотанням представника позивача об'єднані в одне провадження.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав пред'явлені вимоги.

Представники ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов не визнали.

Приватний нотаріус Топілко О.О. в судове засідання не з'явилася, направила письмові пояснення по суті пред'явлених вимог.

Третя особа ОСОБА_6, яка надавала пояснення в ході розгляду справи по суті пред'явлених вимог, проти задоволення позову заперечувала.

Третя особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про час та місце його проведення повідомлялися судом належним чином.

Заслухавши пояснення осіб у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 листопада 2010 року між громадянином Республіки Китай ОСОБА_1 (ОСОБА_1) та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір № НОМЕР_3 на відкриття та ведення поточного рахунку, згідно з умовами якого банк відкрив рахунок № НОМЕР_3 в USD (валюта рахунку) та взяв на себе зобов'язання щодо виконання операції за ним, згідно з розпорядженням клієнта, щодо руху коштів у відповідності з чинним законодавством України; за користування коштами на рахунку Банк щомісячно нараховує та сплачує клієнту відсотки за ставкою згідно з тарифами Банку; за здійснення розрахунково-касових операцій по рахунку клієнт сплачує комісію згідно з тарифами Банку (т.1 а.с. 22).

29 листопада 2010 року на вказаний поточний рахунок надійшла грошова сума в розмірі 468 000 доларів США, проте 03 грудня 2010 року дана сума була знята з рахунку, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку (т.1, а.с.24).

Як встановлено в ході розгляду справи, 03 грудня 2010 року до Святошинського відділення №3 Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся громадянин Палестинської Автономії ОСОБА_4 із заявою про видачу готівки в сумі 468 000 доларів США з вищевказаного банківського рахунку на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка видана від імені позивача 30 листопада 2010 року.

Згідно умов даної довіреності, громадянин Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником в банківських установах в м. Києві, в тому чисті в АТ «Райффайзен Банк Аваль» з питань користування та розпорядження відкритим на його ім'я банківським рахунком НОМЕР_5 з правом розпорядчого підпису. Для цього ОСОБА_4 надано право від імені позивача подавати та одержувати необхідні заяви, довідки та документи, відкривати та закривати рахунки з правом розпорядчого підпису та розпоряджатися грошовими коштами, що будуть надходити на цей рахунок (т.1 а.с. 25).

Згідно висновку призначеної судом судової почеркознавчої експертизи, складеного 03 грудня 2013 року експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, рукописний текст в довіреності від 30 листопада 2010 року «ОСОБА_1» виконаний не позивачем, а іншою особою. Разом з тим, питання щодо виконавця підпису від імені позивача в графі «підпис» в тексті даної довіреності експертом залишено без вирішення, оскільки експерт не володіє мовою та писемністю, яка використовувалася при виконанні даного підпису, не розуміє її специфіки - конфігурацію ієрогліфічного тексту відповідно до норм приписів, способи ускладнення і спрощення рухів, частоту вживання ознак у ієрогліфах тощо.

При цьому, згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи №1544 від 23 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 в довіреності від 13 листопада 2010 року, складеної від імені громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 (ОСОБА_1) на ім'я громадянина Палестини ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрованої в реєстрі за № 2490, виконаний не ОСОБА_1 (ОСОБА_1), а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги представник позивача зазначає, що вказана довіреність позивачем не видавалася, текст цього документа містить низку неточностей щодо даних, за якими працівники банку були зобов'язані здійснити ідентифікацію довірителя, а відтак списання коштів з рахунку позивача було безпідставним. Зокрема, зазначає представник позивача, в довіреності вказано іншу адресу місця перебування позивача в Україні, аніж та, що була відома банку при відкритті рахунку; вказано, що позивач є громадянином Китайської Народної Республіки, а не Республіки Китай; ім'я позивача в довіреності зазначено кирилицею, а не латиною, як у договорі про відкриття банківського рахунку; в довіреності вказано індивідуальний ідентифікаційний номер позивача, в той час як такий йому присвоєно не було; невірно вказано строк дії паспорта позивача.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ч.1 ст. 238 ЦК України).

За ч.1 та ч.3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч.1 ст. 245 ЦК України).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Аналіз зазначених положень Закону дають підстави для обґрунтованого висновку, що довіреність не є правочином в розумінні ст. 203 ЦК України, а є письмовим документом, який підтверджує визначені договором повноваження представника перед третіми особами на вчинення тих чи інших дій перед третіми особами та є доказом існування відносин з особою, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина 2 ст. 16 ЦК України, яка містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого передбачає право суб'єкта цивільно-правових відносин звернутись до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Проте, оспорювана позивачем довіреність за своєю юридичною природою є нотаріально посвідченим письмовим документом, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами (ст.244 ЦК України), та не має визначених ст. 202 ЦК України ознак правочину як дії особи, спрямованої на настання певних правових наслідків. Вимог про визнання недійсним правочину, оформленого даною довіреністю, позивачем не заявлено.

Таким чином, позовні вимоги про визнання даної довіреності недійсною не ґрунтуються на нормах закону та підлягають залишенню без задоволення внаслідок їх безпідставності.

Згідно з ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч.1 ст. 1068 ЦК України).

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч.3 ст. 1068 ЦК України).

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч.1 ст. 1071 ЦК України).

Виходячи з положень ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п.7.1 і п. 7.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. № 492, банк повинен переконатися в тому, що особа, яка діє на підставі довіреності, має відповідні повноваження саме від особи, якій належить рахунок.

За змістом ч.3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат», в редакції, що діяла на час посвідчення довіреності, встановлення особи здійснюється, зокрема на підставі паспорта.

Відповідно до п.2.2. та п.2.3 вказаної вище Інструкції при відкритті поточного рахунку працівник банку має ідентифікувати особу, що відкриває рахунок, зокрема іноземних громадян, що тимчасово перебувають в Україні, на підставі паспортного документу і серед іншого перевірити дату народження особи та отримати зразок підпису, то при видачі грошових коштів на підставі нотаріально посвідченої довіреності відповідно до п. 7.1 Інструкції також мали бути перевірені відомості щодо дати народження особи, що видала довіреність та відповідність підпису в довіреності зразку підпису в картці чи договорі-анкеті.

Крім того, відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року (далі - Інструкція НБУ № 492) банк з метою ідентифікації нерезидентів повинен встановити: прізвище, ім'я, дату народження, серію і номер паспорта, дату видачі та орган, що його видав, громадянство, відомості про місце перебування фізичної особи в Україні.

Відповідно до п. 146 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 р., у тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посаду, яку вони займають.

Представник позивача в обґрунтування вимог зазначив, що кошти з рахунку позивача були видані неправомірно, пославшись на те, що працівник банку не мав об'єктивних підстав ідентифікувати особу, зазначену в довіреності ВРД 087815 від 30 листопада 2010 року, як особу, яка відкрила рахунок НОМЕР_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Також представник позивача, вважає що працівник банку при виконанні розпорядження зобов'язаний був перевірити відомості про особу, яка видала довіреність та відповідність її підпису в довіреності зразку підпису в картці чи договорі-анкеті

Відповідно до п. 7.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах, затвердженої постановою Правління НБ України від 12.11.2003 р. №492 видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена повноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.

Відповідно до п. 7.2. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах, затвердженої постановою Правління НБ України від 12.11.2003 р. №492 , якщо в процесі обслуговування поточного рахунку його власник - фізична особа надає право розпорядження рахунком іншій фізичній особі, то довірена особа під час першого звернення до банку з метою використання рахунку має пред'явити паспорт або документ, що його замінює, і підтвердити свої повноваження щодо розпорядження рахунком. Довірена особа має заповнити нову картку із зразками підписів (додаток 4) і зазначити зразок свого підпису. Ця картка складається відповідно до глави 18 цієї Інструкції. Уповноважений працівник банку ідентифікує довірену особу і підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням паспорта або документа, що його замінює, і документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує присвоєння цій особі ідентифікаційного номера платника податків, у порядку, установленому пунктом 2.3 цієї Інструкції».

Як встановлено в ході розгляду даної справи, особа, яка звернулася до банку із заявою про списання грошових коштів з рахунку позивача, а саме третя особа - ОСОБА_4, на підтвердження своїх повноважень надала працівникові банку, крім інших документів, довіреність, яка була виконана на спеціальному бланку, посвідчена нотаріально та містила усі необхідні дані, на підставі яких уповноважений працівник банку дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Зокрема, у довіреності було вказано ім'я позивача, дату видачі і номер його паспорта та номер банківського рахунку, які співпадали з тими ідентифікуючими даними, що були у розпорядженні банку.

Посилання представника позивача на те, що банк був зобов'язаний відмовити у проведенні операції по списанню коштів за заявою ОСОБА_4 через те, що надана ним довіреність мала певні розбіжності з тими даними, за якими проводилася ідентифікація позивача при відкритті поточного рахунку, суд вважає безпідставними, оскільки згідно Інструкції НБУ № 492 при здійсненні видаткової операції по поточному рахунку за дорученням власника уповноваженою ним особою, банк здійснює ідентифікацію саме цієї особи. Проведення повторної ідентифікації власника поточного рахунку за таких обставин Інструкцією НБУ № 492 не передбачено.

Таким чином з урахуванням встановлених судом обставин справи, пояснень сторін та досліджених в ході розгляд справи доказів, які перевірені судом на предмет їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що при виконанні розпорядження представником банку були дотримані всі обов'язкові вимоги Інструкції, зокрема: повноваження третьої особи щодо розпорядження поточним рахунком підтверджувалися довіреністю, яка була надана банку та нотаріально засвідчена копія якої міститься в справі з юридичного оформлення рахунку позивача; ідентифікація третьої особи здійснена відповідно до п. 2.3 Інструкції з копіюванням всіх необхідних документів, на підставі яких проводилась ідентифікація (зокрема відповідних сторінок паспорту третьої особи 1); картка зразків підписів заповнена третьою особою згідно з приписами п. 18.18 Інструкції, в тому числі підпис третьої особи засвідчено уповноваженою особою банку.

Подані документи при отриманні коштів особою, яка діяла від імені позивача, відповідали вимогам вказаної Інструкції, були достатні для ідентифікації його особи, а довіреність від 13 листопада 2010 року за змістом та обсягом повноважень - відповідала вимогам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валютах, затвердженої постановою Правління НБ України від 12.11.2003 р. №492, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 р.

Той факт, що підпис в довіреності від 13 листопада 2010 року не належить позивачу, стало достовірно відомо лише після проведення судово-почеркознавчої експертизи при розгляді справи в суді першої інстанції.

Доводи представника позивача по закінчення на час оформлення спірної довіреності та відповідно перерахунку коштів на підставі неї строку дії паспорту позивача, виданого 02 серпня 2001 року Міністерством іноземних справ, є необґрунтованими, оскільки згідно як вбачається з копії вказаного паспорту в матеріалах справи - паспорт діяв до 02 серпня 2011 року.

Саме по собі зазначення в тексті спірної довіреності невірної назви держави громадянства позивача, не вказує на протиправність дій відповідача, оскільки ці самі по собі дані не є достатніми для ідентифікації особи, можуть змінюватись і не можуть слугувати достатньою підставою для відмови у визнанні особи, яка була встановлена нотаріусом.

Доводи представника про безпідставність прийняття банком ПІБ позивача українською мовою також не є обґрунтованими, ці дані не є достатніми для висновку про протиправність дій цього відповідача, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, така транскрипція була вірною і використовувалось у судових рішеннях та інших офіційних документах в матеріалах справи, у тому числі при даному судовому розгляді.

Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що в діях працівника банку при здійсненні операції щодо видачі коштів з рахунку позивача, відсутні порушення вимог вказаної Інструкції та законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, а тому відсутні підстави стверджувати про безпідставність вказаної операції, порушення відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» умов Договору та для його відповідальності відповідно до ст. 1073 ЦК України.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про солідарне стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. 468 000 доларів США у порядку відшкодування збитків або майнової шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності як відшкодування майнової шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1166 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Виходячи з положень ст.1166 ЦК України та вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини сторін, позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння майнової шкоди, протиправності діяння (дії чи бездіяльності) та вини відповідачів, а також наявності причинного зв'язку між ними.

Позивач, пред'являючи вимоги про зобов'язання відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зарахувати спірні грошові кошти на поточний рахунок позивача, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов'язань за Договором, одночасно просить суд стягнути вказану суму з відповідачів у солідарному порядку відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок делікту, що вказує на необґрунтованість цих вимог, які є взаємовиключними.

Так, у відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Позивач не був пов'язаний з відповідачем приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. договірними правовідносинами.

В той же час, згідно ч. 1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Однак, правові підстави для відповідальності відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» внаслідок делікту відсутні, оскільки між сторонами мали місце договірні правовідносини.

Таким чином, суду не надано доказів та не встановлено обставин, які б вказували на спільній характер дій або бездіяльності відповідачів, на здійснення яких посилається позивач в обґрунтування вимог позову.

Виходячи з предмету та підстав пред'явлених вимог позовів та встановлених судом обставин правовідносин сторін, про що викладено вище, вимога про солідарне стягнення спірної грошової суми з відповідачів не ґрунтується на нормах закону, а відтак є безпідставною.

Не ґрунтується на вимогах закону пред'явлений позивачем позов в частині визнання картки зразків підписів такою, що суперечить положенням законодавства, визнання її такою що не може бути використана та припинення використання банком картки із зразками підписів, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Положення законодавства яким регламентовано спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не передбачають такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання картки зразків підписів такою, що суперечить положенням законодавства, визнання її такою що не може бути використана та припинення використання банком картки із зразками підписів.

Разом з тим, предмет та підстави вимог, а також встановлені в ході судового розгляду обставини, судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», які б підлягали захисту в обраний позивачем спосіб, який відповідно до ч.2 ст.19 ЦК України має відповідати змісту права, яке порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням.

Таким чином, вимоги позивача за обома позовами задоволенню не підлягають у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.16, ст.19, ст.541, ст.ст.1066, 1071, 1073, ст.ст.1166, 1190 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-61, 66, 88, 208-209, 213 - 215, 223, 291-292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Топілко Оксани Олександрівни, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Топілко Оксани Олександрівни, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання довіреності серії ВРД 087815 недійсною, визнання картки щодо рахунку № НОМЕР_3 такою, що суперечить вимогам законодавства України та такою, що не могла бути використана та припинити використання картки щодо рахунку № НОМЕР_3, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О. Москаленко