Справа № 640/6082/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

25 травня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шмадченко С.І.,

за участю секретаря - Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вимогою позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який залишається проживати на тимчасово окупованій території в м. Донецьку, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на її повному утриманні, відвідує загальноосвітню школу м. Харкова, перебуває на обліку в дитячому комунальному закладі охорони здоров'я України, додатково займається в гуртках, нею самостійно вживаються всі можливі заходи, зусилля та можливості для необхідного повноцінного розвитку дитини. Відповідач не сплачує аліменти, не приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, він не підтримує жодних стосунків з сином, зовсім не бере участь у його вихованні та розвитку, не піклується про стан його здоров'я, його фізичний та духовний розвиток, матеріально не підтримує його. За тривалий час відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з сином, не привітав його з днем народження та іншими святами, відповідач не бачиться з сином, при цьому перешкод у спілкуванні ніхто не здійснює.

Як вказує позивач, що відповідач ОСОБА_2 не виконує свої батьківські обов'язки, що свідчить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини. Крім того, відповідач своєю поведінкою обмежує їх виїзд з дитиною за кордон для оздоровчого відпочинку, можливого працевлаштування, чим порушуються права та свободи на вільне волевиявлення та пересування. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з вищенаведеними обставинами, посилаючись на положення статей 150, 157, 164 Сімейного кодексу України вимушена звернулась до суду з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини з питанням про позбавлення відповідача батьківських прав.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляв, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

В судове засідання представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, надав до суду заяву про розгляд без участі представника Управління служб, при винесенні рішення просили врахувати інтереси малолітньої дитини, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2

Зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2000 року до 30.05.2011 року, що підтверджується копією рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 30.05.2011 року (а/с. 15).

Зі змісту копії свідоцтва серії НОМЕР_3 вбачається,що ОСОБА_3, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку, про що 27 квітня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку складено відповідний актовий запис № 467, батько дитини - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1 (а/с. 13).

Зі змісту довідки Управління праці та соціального захисту населення Харківської міської ради від 29.10.2015 року № вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2, перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 (а/с. 14).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з інформацією адміністрації Харківського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 286, який відвідував малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько дитини ОСОБА_2 дитячий садок не відвідував, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Вихованням та доглядом за дитиною займається його мати - ОСОБА_1

Згідно з інформацією адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки № 2, де малолітній ОСОБА_3 перебуває під наглядом, батьком дитини ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров'я дитини.

Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 323 від 23.05.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання від виконання батьківський обов'язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, не цікавиться станом його здоров'я, навчанням та дозвіллям, не підтримує жодних стосунків. У відповідності до статей 19, 164, 180 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання нею освіти.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищенаведені фактори у сукупності можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини через свідоме нехтування своїми обов'язками, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не вимагає компенсації у відповідача компенсацію судових витрат, пов'язаних із зверненням до суду та розглядом цивільної справи.

На підставі наведеного, керуючись статтями 150, 164 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», статтями 10, 11, 60, 88,114, 209, 212, 213 - 215, 218, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - служба у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя