Справа № 347/609/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді: Сабадах Б.В.

з секретарем: Удудяк І.А.

за участю: позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів: ОСОБА_3,

відповідачки: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди.

Позивачі ОСОБА_5»юк В.М. та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, суду пояснили та в позовній заяві зазначили, що вони проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка, ОСОБА_4, являється подружкою колишньої дружини відповідача ОСОБА_1, який перебував у шлюбі з ОСОБА_6. Перебуваючи в даному шлюбі відповідачі продали належний їм житловий будинок в смт. Кути, Косівського району та перейшли проживати в господарство ОСОБА_6, де були зареєстровані. Майже всі кошти, які були виручені від продажі їх житлового будинку в смт. Кути, були потрачені на придбання будівельних матеріалів, які були використані на перекриття покрівлі та інші роботи в житловому будинку його дружини ОСОБА_6 та будівництво господарських споруд: літньої кухні, гаража по вул. Дорожна 12, в с. Смодна, Косівського району. Шлюб між ОСОБА_5»юком В.М. та ОСОБА_6 був розірваний 18.08.2016 року через Косівський районний суд Івано-Франківської області. На час розірвання шлюбу ОСОБА_5»юк В.М. та його матір ОСОБА_2, проживали в вищезгаданому господарстві. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_6 вигнала їх з житлового будинку та звернулася до Косівського районного суду з позовною заявою про визнання їх такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації. При розгляді даної справи № 347/1610/16 за клопотанням позивачки по справі, ОСОБА_6, в судовому засіданні 25.11.2016 року були допитані свідки - ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу в суді неправдивих показів. Відповідачка, ОСОБА_4, яка проходила в суді в якості свідка, надала суду неправдиві покази, які принижують їх людську честь та гідність. Під присягою, відповідачка дала свідчення, що «ОСОБА_1 взагалі ні дня не працював, і на «Москалівці» зарекомендував себе таким, що ходив і крав метал і здавав, і того вони втекли у Кути, бо вони тут всякими аферами займалися. Вони нічого біля цього будинку не будували, все було побудоване і використовувалось до його приходу». Всі покази, дані в судовому засіданні ОСОБА_8 зафіксовані на диску, доданому до позовної заяви, як доказ. Свідчення, які надала та фактично поширила відповідачка в судовому засіданні принижують їхню честь та гідність та не відповідають дійсності. Ніхто з них позивачів не притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за крадіжки металу. По даному факту вони зверталися з заявою до Косівського відділу поліції та просили притягнути відповідачку до відповідальності, але їм було відмовлено та рекомендовано звернутися в цивільному порядку до суду з позовною заявою. В провадженні Косівського районного суду знаходиться ще одна цивільна справа № 347/1645/16 за позовом колишньої дружини, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та зустрічним позовом ОСОБА_5»юка В.М. до ОСОБА_6 про визнання об"єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки в натурі. По даній справі відповідачка також була заявлена свідком і в судовому засіданні ОСОБА_8 знову давала суду свідчення 11.01.2017 року, які принижують їхню честь та гідність та доказом цього також додано до позовної заяви копію технічного запису судових засідань. Вважають, що такі висловлювання відповідачки принижують їхню честь та гідність, так як ОСОБА_1 по місцю проживання характеризуюся з позитивної сторони, з сусідами та односельчанами перебуває в дружніх стосунках, до кримінальної відповідальності не притягався та працював і на даний час перебуває на обліку в РЦЗ. Відповідачка ОСОБА_2 також по місцю проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, на даний час не перебуває на пенсії, раніше працювала в Косівській ЦРЛ, де неодноразово була нагороджена грамотами. Крім того, відповідач ОСОБА_5»юк В.М. подав заяву з уточненою позовною вимогою та просить стягнути з відповідачки на його користь 5000 грн. маральної шкоди. Просять позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила та в запереченні на позовну заяву зазначила, що заперечує щодо звинувачення її позивачами у посяганні на їхню честь і гідність, так як, будучи свідком по справі за № 347/610/16 зі сторони ОСОБА_6, надала в залі суду під присягою, правдиві свідчення про те, що вона дійсно говорила, що відповідачі займаються аферами так як продавали будинки у с. Смодна та смт. Кути, а коштів у господарство ОСОБА_6 не вкладали. А відповідач ОСОБА_5»юк В.М. на «Москалівці» зарекомендував себе таким, що ходив і крав метал і здавав, і того вони втекли у Кути, до того ще й перебував на обліку у дитячій кімнаті міліції, через що у його матері були з ним різні клопоти. А також ОСОБА_5»юк В.М. ніде не працював і перебував на обліку в Косівському РЦЗН незаконно та отримував допомогу по безробіттю безпідставно, що як вона вважає, також є підтвердженням його аферної трудової діяльності. Вважає, що підтвердженням правдивості її свідчень є копія трудової книжки ОСОБА_1, яку він сам подав до справи, з якої видно, що ОСОБА_1 за період з 1996 року по 2008 рік не працював, та незаконно отримував в 2003 році соціальну виплату допомоги по безробіттю, порушивши ст.31 п.1 трудового законодавства, де особа яка не має 8 років трудового стажу не може отримувати будь які соціальні допомоги і виплати. У період з 2003 року і до 2007 pоку, а саме, в 2005 році (коли була позивачами продана хата на Москалівці) ОСОБА_1 взагалі ніде не працював. Виходячи з цього звинувачення її в тому, що вона говорила суду неправду, відповідачка вважає безпідставними, а навпаки копія його трудової книжки є тому пряме документальне підтвердження. Також, після розгляду цивільної справи за № 347/1610/16, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 систематично намагалися чинити на неї тиск, а саме: писали безпідставні звинувачувальні заяви до поліції, прилюдно погрожували їй розправою в суді, та ображали нецензурними словами та жестами посеред центральної площі м. Косова. Все це з метою, щоб вона відмовилася бути свідком у справі № 347/1645/16 «Про поділ майна» позивача ОСОБА_6 В судовому засіданні 11.01.2017 року, вона, будучи свідком, в залі суду, під присягою надала правдиві свідчення, щодо ведення будівельних робіт та наявності нерухомого майна, яке є приватною власністю у спадщині ОСОБА_6, де ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають жодного права на частку, що і стало підставою подати на неї позов з метою помсти і тиску за правдиві свідчення, які були не на їхню користь. Позивачка ОСОБА_2 взагалі немає жодних підстав для подачі в суд даного позову, оскільки про неї відповідачка в суді не говорила жодної негативної чи позитивної характеристики, а тільки констатувала факти. Вважає, що свої свідчення вона надала в залі суду, а не розповсюджувала ні в пресі, ні в людних місцях, ні в інтернеті. При цьому не вживала слів, які могли б принизити честь і гідність любої особи. Виходячи з цього, вважає, що її свідчення не мали підстави принести душевні страждання ОСОБА_2, яка не надала жодного медичного документу, який свідчив би про її хворий стан і міг би потягнути на матеріальні витрати.Вважає, що даний позов до неї є не чим іншим, як зловживанням позивачами правом на звернення до суду з позовом про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, з метою матеріальної наживи, а тим самим порушують її Конституційне право на згоду надавати свідчення згідно ст.63 Конституції України. Просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Пунктом 18 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК (435-15) і статті 10 ЦПК (1618-15) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 підтвердила, що вона дійсно говорила, що відповідачі займаються аферами так як продали будинки у с. Смодна та смт. Кути, а коштів у господарство ОСОБА_6 не вкладали. А відповідач ОСОБА_5»юк В.М. на «Москалівці» зарекомендував себе таким, що ходив і крав метал і здавав, і того вони втекли у Кути, до того ще й перебував на обліку у дитячій кімнаті міліції, через що у його матері були з ним різні клопоти. Крім того, також ніде не працював, перебував на обліку в Косівському РЦЗН незаконно та отримував допомогу по безробіттю безпідставно, що свого роду також є аферою.

Тобто, в судовому засіданні відповідачкою не заперечувалось, що вона називала відповідачів аферистами та такими, що ніде не працювали та займались незаконною діяльністю, а позивач ОСОБА_5»юк В.М. ще ходив і крав метал.

Хоча обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Абзацом 5 п.15 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивачами на захист своїх прав було подано докази недостовірності поширеної інформації, зокрема:

Копією трудової книжки серії БТ-ІІ № 3140991 виданої 05.11.1987 року (а.с.9-12), стверджується факт того, що відповідач ОСОБА_5»юк В.М. з 1987 року перебував на різних роботах, про що зроблено відповідні записи в трудовій книжці; востаннє звільнений був в 2003 році і саме з 2003 року по 2004 рік отримував допомогу по безробіттю, а не в 2005 році, як стверджувала відповідачка.

З копії витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13-17), вбачається, що ОСОБА_5»юк В.М. займався підприємницькою діяльністю з лютого по вересень 2005 року та з лютого 2008 року по липень 2009 рік.

З повідомлення Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 30.11.2016 року за № 64-76/108/53/04-2016 (а.с.26), вбачається, що ОСОБА_5»юк ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3 до кримінальної відповідальності не притягався.

Позивачка ОСОБА_2 також з 1960 року перебувала у трудових відносинах в різних організаціях, що стверджується копією трудової книжки виданої 08.06.1964 року (а.с.5-8), а також за час роботи була неодноразово нагороджена грамотами за багаторічну та сумлінну працю (а.с.20-23).

Крім того, згідно характеристик виданих Смоднянською сільською радою від 24.01.2017 року (а.с.18, 19), ОСОБА_5»юк В.М. та ОСОБА_2 за час проживання в с. Смодна зарекомендували себе з позитивної сторони. Від жителів села скарг на них до сільської ради не поступало.

Також, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду повідомили, що являються сусідами позивачів і нічого поганого про них сказати не можуть. Знають, що ОСОБА_5»юк В.М. працював та займався підприємницькою діяльністю (займався торгівлею) та до кримінальної відповідальності не притягався.

Таким чином, поширювана відповідачкою інформація підпадає під ознаки недостовірної, а будь-яких інших доказів на підтвердження своїх слів, відповідачкою ОСОБА_4 до суду не подавалося.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, та проаналізувавши викладені у них обставини, суд дійшов до висновку, що: а) поширення інформації відповідачкою ОСОБА_4 хоча б одній особі у будь-який спосіб, мало місце, зокрема, в судових засіданнях при розгляді справи № 347/1610/16 та справи № 347/1645/16; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, в даному випадку позивачів ОСОБА_5»юка В.М. та ОСОБА_2; в) поширена інформація є недостовірною, що стверджується дослідженими судом доказами; г) поширення інформації порушило особисті немайнові права позивачів, зокрема гідність та честь фізичної особи, зокрема позивача ОСОБА_5»юка В.М., якого відповідачка називала злодієм та аферистом.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_5»юка В.М. та ОСОБА_2 про зобов»язання відповідачки ОСОБА_4 вибачитись перед ними при свідках за приниження їхньої честі та гідності, та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, підлягають до задоволення.

В силу вимог ч.7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Беручи до уваги те, що поширювану відповідачкою ОСОБА_4 інформацію про позивачів, судом визнано недостовірною, суд вважає за доцільне зобов»язати ОСОБА_4 спростувати дану інформацію шляхом публічного вибачення при тих же обставинах та в той же спосіб, в який її було розповсюджено.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

А тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивачів слід задоволити частково та стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5»юка В.М. 3500 грн. моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 1500 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З позивачів на користь держави слід стягнути неоплачений судовий збір в розмірі 640 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5»юка В.М. слід стягнути 364,80 грн. оплаченого судового збору та на користь ОСОБА_2 339,20 грн. оплаченого судового збору.

На підставі наведеного, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року, Закону України «Про інформацію», Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 16, 23, 277, 297, 386, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 79, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди,- задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительку міста Косів вулиця Ірчана, 241, Івано-Франківської області, вибачитись перед ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителем ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, жителькою села Смодна вулиця Дорожна, 12, Косівського району, Івано-Франківської області, при свідках за приниження їхньої честі та гідності, та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2, жительки села Смодна вулиця Дорожна, 12, Косівського району, Івано-Франківської області, 640,00 грн. недоплаченого судового збору, в рівних частках з кожного по 320,00 грн. до державного бюджету надходжень: (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки міста Косів вулиця Ірчана, 241, Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, 3500 (три тисячі п'ятсот) гривень 00 коп. завданої моральної шкоди та 364,80 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки міста Косів вулиця Ірчана, 241, Івано-Франківської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН: НОМЕР_2, жительки села Смодна вулиця Дорожна, 12, Косівського району, Івано-Франківської області, 1500 (одну тисячу п'ятсот) гривень 00 коп. завданої моральної шкоди та 339,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення -протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Сабадах Б.В.