22-ц/775/175/2017(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач Кочегарова Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Зайцевої С.А., Попової С.А,

з участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_2, в особі свого представника ОСОБА_4, звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її колишній чоловік ОСОБА_5, який за життя повинен був на підставі рішення суду, сплачувати на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі по 2500 гривень щомісяця, починаючи з 15 вересня 2009 року та до повноліття сина. За життя ОСОБА_5 утворилася заборгованість по аліментам в сумі 62 507,96 грн. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_3, як спадкоємця колишнього чоловіка, на її користь суму заборгованості по аліментам в зазначеному розмірі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам в сумі 62 507,96 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За вимогами ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 січня 1998 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Згідно виконавчого листа за № 2-5442 від 29 червня 2011 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя, ОСОБА_5 був зобов'язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 15 вересня 2009 року і до повноліття дитини (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого 20 грудня 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 1582.

Довідкою Лівобережного державної виконавчої служби м.Маріуполя № 3982/3.3-16/6 від 13 жовтня 2016 року підтверджено, що заборгованість ОСОБА_5 по виконавчому листу за №2-5442 від 29 червня 2011 року, станом на 12 грудня 2013 року, становила 81 509,55 грн. (а.с.95).

Після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися син спадкодавця - ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 Мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_9, відмовилася від спадщини на користь свого чоловіка ОСОБА_3

Заявою від 09 квітня 2014 року ОСОБА_2 через нотаріуса повідомила спадкоємців померлого ОСОБА_5 про наявність у померлого перед нею боргу по виплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в сумі 88 217,74 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 його особисті зобов'язання не припинилися, а перейшли до його спадкоємця - відповідача у справі ОСОБА_3, який після смерті свого сина ОСОБА_5 володіє та користується спадковим майном; що позивач своєчасно повідомила спадкоємців боржника про свої майнові вимоги; що відповідальність ОСОБА_3, в межах вартості спадкового майна, визначається з урахуванням його частки у спадщині.

З висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки матеріали справи вказують на те, що після смерті ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 не відмовився від прийняття спадщини, про що свідчить його заява нотаріусу від 03 липня 2014 року, він вважається особою, яка прийняла спадщину (а.с.88).

Крім того, згідно з довідкою ЖКП «АЖК» від 21 грудня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_9 були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця АДРЕСА_1 на час його смерті (а.с.75).

Встановлено, що на день відкриття спадщини, померлому ОСОБА_5 на праві власності на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12 листопада 2013 року належали будівельні матеріали у вигляді збудованих конструктивних матеріалів елементів об'єктів розташованих за адресами: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 та торгівельне обладнання. Рішення суду набрало чинності 19 листопада 2013 року.

Про реальність намірів ОСОБА_3 щодо прийняття спадщини свідчить його звернення в 2016 році до Маріупольської міської ради з приводу надання в оренду земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти спадкування.

Рішеннями Маріупольської міської ради від 22 вересня 2016 року за №7/11-720 та №7/11-721 ОСОБА_3 надані в оренду земельні ділянки за містом розташування об'єктів, які входять до складу спадкового майна, зокрема по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для експлуатації магазинів за вказаними адресами (а.с. 96-99).

Тому, посилання відповідача в апеляційній скарзі на хибні висновки суду про володіння відповідачем спадковим майном ОСОБА_5 неспроможні, а наявність довгострокових договорів оренди майна, на що посилається відповідач, не є перешкодою для реалізації спадкових прав ОСОБА_3

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 28 листопада 2013 року залишив заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповідав ОСОБА_3 та ОСОБА_9(а.с.79).

Обов'язок померлого ОСОБА_5 перед позивачем складався із повернення суми несплачених аліментів, яка не є такою, що нерозривно пов'язана з особою боржника. Відтак, у результаті його смерті зазначене зобов'язання не припинилося, а перейшло до спадкоємця разом з успадкованим майном.

За положеннями ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що

прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Колегія вважає необгрунтованими доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 протягом шести місяців з письмовими вимогами до нього, як спадкоємця, про погашення заборгованості не звернулася, що в матеріалах справи відсутня вимога, яка була заявлена йому як спадкоємцю або повідомлення про направлення та отримання такої вимоги, що позивачем пропущено строк, який встановлений ст.1281 ЦК України для пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців, оскільки наведене суперечить встановленим судом обставинам справи, які відповідачем нічим не спростовані.

Так, після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач, захищаючи інтереси неповнолітньої дитини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_3, подала до нотаріальної контори заяву, в якій зазначила, що померлий мав перед нею заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_6, в сумі 88 217 грн.74 коп.(а.с.80).

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 повинна була повідомити безпосереднього його про свої майнові претензії не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки обов'язок зі сплати аліментів нерозривно не пов'язаний з особою спадкодавця, а тому, заборгованість, яка виникла з невиплачених аліментів, входить до складу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_5 і цю заборгованість необхідно стягнути з відповідача в межах його частки у спадковому майні.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_3 посилається на те, що він не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, а тому, вимоги позивача до нього є безпідставними.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення заборгованості по аліментам, у даному випадку, входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора (ОСОБА_2) у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців (а.с.2,3).

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Матеріали справи вказують на те, що ОСОБА_2 протягом встановленого законом строку з дня смерті ОСОБА_5 пред'явила вимоги до його спадкоємця ОСОБА_3, але він одноразове погашення заборгованості не здійснив.

Таким чином, є правильним висновок суду про те, що заборгованість по аліментам, що утворилася за життя спадкодавця, входить до складу спадщини; що аліменти були стягнуті за рішенням суду; що виконавчий лист знаходився на виконанні в органах виконавчої служби, а тому, заборгованість по аліментах входить до складу спадщини і підлягає поверненню спадкоємцями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості по аліментам не з'ясував вартості будівельних матеріалів, які є спадковим майном та не врахував наслідків зносу цих будівельних матеріалів. З метою перевірки доводів апеляційної скарги, колегією апеляційного суду, за клопотанням представника відповідача, була призначена експертиза для визначення вартості будівельних об'єктів, які залишилися після смерті спадкодавця.

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 12 квітня 2017 року, загальна ринкова вартість наявних будівельних матеріалів об'єктів нерухомості, що увійшли до складу спадщини та розташовані в АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 становить 304 597 грн., що значно перевищує частку заборгованості спадкоємця за боргами спадкодавця у даній справі - 62 507,96 грн. (а.с.95, 208-230).

Оскільки вартість спадкового майна перевищує розмір заборгованості спадкодавця за аліментами, рішення суду про стягнення на користь позивача заборгованості спадкодавця по аліментам в розмірі 62 507,96 грн., що відповідає частці ОСОБА_3 у спадковому майні, є правильним. Наведені судом розрахунки щодо визначення вартості спадкового майна, взяті з іншої справи, не змінюють правових висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення з формальних підстав.

Отже, в рішенні повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Рішення суду постановлено з дотримання норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду відповідачем апеляційному суду не надано.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: С.А.Зайцева

С.А.Попова