Справа № 473/3876/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"25" травня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - Воронової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року Приватне підприємство «Укрінтерпостача» (далі ПП «Укрінтерпостача») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та Приватного підприємства сільськогосподарського підприємства «Агро-Дар-Вознесенськ» (далі ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 3,4897 га., розташованої в межах Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1, укладений між відповідачами, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.01.2015 року.

Позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 4.2354 га., який зареєстрований 21.10.2009 року за реєстровим № 14 і строк дії цього договору закінчується 21.10.2023 року, тому порушується право позивача на оренду, оскільки ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» може користуватися предметом оренди і отримувати замість позивача дохід, тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 17.02.2017 року Вознесенським міськрайонним судом прийнято подану 24.01.2017 року відповідачем ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» та Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання договору оренди землі недійсним, визнання протиправним та скасування запису щодо реєстрації договору оренди землі.

ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що 01.12.2014 року між ним та ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3.4897га., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і отриману відповідачем, як спадщину після смерті його батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У січні 2017 року він дізнався що ПП «Укрінтерпостача» претендує на право користування його власністю, але оспорюваній ним договір оренди не міг бути укладений, оскільки на той час його батько помер, а в договорі відсутнє посилання на довіреність або договір на управління спадщиною.

ОСОБА_1 зазначив, що інформація в Державному земельному кадастрі щодо оспорюваного договору оренди відсутня, а наявну в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Вознесенського реєстраційного відділу за № 14 від 21.10.2009 року просить скасувати, посилаючись на положення ст.ст. 202-203, 212-215, 626, 628 ЦК України, в задоволенні первісного позову відмовити, а його вимоги по зустрічному позову задовольнити.

Ухвалою суду від 25.05.2017 року позов ПП «Укрінтерпостача» залишено без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку із задоволенням заяви представника позивача - адвоката Вуїв О.В.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги по зустрічному позову підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник ПП «Укрінтерпостача» - адвокат Вуїв О.В. в судове засідання 25.05.2017 року не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність. В попередніх судових засіданнях зазначала, що заперечує проти задоволення зустрічного позову, оскільки оспорюваний відповідачем договір оренди було укладено керівником ПП «Укрінтерпостача» саме з ОСОБА_3, останнім і підписаний, але дата його укладання інша, яка саме, пояснити не змогла.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору по зустрічному позову : ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ» - Воронова О.В. позов ОСОБА_1 визнала, зазначила, що на момент підписання 30.08.2008 року договору оренди з ПП «Укрінтерпостача »-ОСОБА_3 помер і хто підписав цей договір з боку орендодавця невідомо, тому він має бути визнаний судом недійсним.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, в заяві на адресу суду просив слухати справу у його відсутності, свою позицію з приводу позову не висловив.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності від 22.11.2006 року є власником земельної ділянки площею 3.49 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 9).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 30.09.2008 року ПП «Укрінтерпостача», як орендар, в особі директора Григорян Е.Ю. прийняв в строкове - на 15 років, платне користування земельну ділянку загальною площею 4,2354 га. від орендодавця ОСОБА_3 і зареєстрував у Державному реєстрі земель Вознесенським реєстраційним відділом 21.10.2009 року за № 14 (а.с. 5-9).

Згідно свідоцтва про смерть від 08.10.2007 року - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області ( а.с. 36).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008 року після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину, яка складається з земельної ділянки 3.4897 га., переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області отримав його син ОСОБА_1 ( а.с. 37)

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2008 року, ВКК № 863157, зареєстрованого в реєстрі № 677 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку від 31.10.2008 року площею 3.49га.,цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15 (а.с. 45).

В подальшому відповідач, як спадкоємець померлого ОСОБА_3 розпорядився своєю власністю і 06.12.2014 року передав земельну ділянку в оренду Приватному підприємству сільськогосподарському підприємству «Агро-Дар-Вознесенськ» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 22.01.2015 року зроблено запис за № 8478701.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом роз'яснено учасникам процесу право заявляти клопотання про призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи, однак представник ПП «Укрінтерпостача» проігнорував його, а ОСОБА_1 категорично заперечував необхідність її проведення (експертизи), оскільки на його думку підпис на договорі не міг належати і не належав його батьку.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до положень ст. ст. 13, 16 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України.

Частиною 2 ст. 218 ЦК України визначено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду у таких справах не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Зазначене положення закону міститься в роз'ясненнях п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суд вважає доводи ОСОБА_1 щодо тієї обставини, що договір від 30.09.2008 року з ПП «Укрінтерпостача» про надання в оренду земельної ділянки строком на 15 років, його батько - ОСОБА_3 не укладав, оскільки на той час майже рік, як помер, обґрунтованими.

Посилання представника ПП «Укрінтерпостача» на іншу дату укладення договору і підписання оспорюванного договору саме ОСОБА_3 належним чином не доведено, хоча судом стороні позивача надавалася така можливість.

Як вбачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи вимоги ст.ст. 59, 60 ЦПК України ПП «Укрінтерпостача» виконані не були.

Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 довів належними доказами, що договір оренди землі покійний ОСОБА_3 не підписував, а саме він на час укладення зазначеного договору (30.09.2008 року), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом з 03.06.2008 року був власником орендованої земельної ділянки, яку зареєстрував у відповідний спосіб 31.10.2008 року.

Тобто наявність підпису від імені покійного ОСОБА_3 на спірному договорі оренди земельної ділянки не означає відповідність умов спірного договору оренди внутрішній волі останнього, а тому відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» та ч.3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України і є підставою для визнання його недійсним.

Вимога ОСОБА_1 щодо скасування запису в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Вознесенського реєстраційного відділу за № 14 від 21.10.2009 року, то вона не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

З 01.01.2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки та ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснює Державна реєстраційна служба України, повноваження якої визначені в Положенні, затвердженому Указом Президента України від 06.04.2011 року за № 401/2011.

До компетенції державного реєстратора відповідно до частини 3 ст. 10 Закону № 1952-IV відноситься зокрема: зупинення державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмова в державній реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Суд вважає, що оскільки судом визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 30.09.2008 рок, укладений між ПП «Укрінтерпостача» та ОСОБА_3, до того ж інформація щодо цього договору відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тоді, як внесені відомості щодо договору оренди відповідача із третьою особою ППСП «Агро-Дар-Вознесенськ», тим самим відсутня подвійна реєстрація прав на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1, тим самим його право не порушено і додаткове скасування запису щодо державної реєстрації прав є неналежним способом захисту, а відтак суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації - задовольнити частково.

Договір оренди земельних ділянок площею 3,49 га, кадастровий номер НОМЕР_1, земельної ділянки, площею 0.61 га, кадастровий номер НОМЕР_2 земельної ділянки, площею 0.13 га, кадастровий номер НОМЕР_3, земельної ділянки, площею 0.0054 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташовані в межах території Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «Укрінтерпостача» 30.09.2008 року та зареєстрований 21.10.2009 року у Книзі записів державної реєстрації державних актів Вознесенського реєстраційного відділу Миколаївської області від 21.10.2009 року за № 14 - визнати недійсним.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Укрінтерпостача» про скасування державної реєстрації - відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Укрінтерпостача» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 ( шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Висоцька Г.А.