Номер провадження: 22-ц/785/2360/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Станкевича В.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виділ частки домоволодіння в натурі та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.

Виділено в натурі ОСОБА_3 та визнано за ним право власності на житловий будинок під літерою «И,и» за адресою м. Одеса вулиця Виставочна №26 а, загальною площею 210,3 кв.м., житловою площею 91,5 кв.м., який складається з приміщень: 1- веранди площею 9,9 кв.м., 2-коридору площею 11,8 кв.м., 3-гаражу площею 22,9 кв.м., 4-котельної площею 4,3 кв.м., 5 коридору площею 6,6 кв.м., 6- санвузлу площею 4,0 кв.м., 7-кабінету площею 9,2 кв.м., 8-житлової площею 27,8 кв.м., 9 кухні площею 18,3 кв.м., 10 коридору площею 11,8 кв.м., 11 житлової площею 17,3 кв.м., 12- санвузлу площею 7,4 кв.м., 13-коридору площею 5,1 кв.м., 14-підсобки площею 16,7 кв.м., 15 житлової площею 18,9 кв.м., 16 житлової площею 18,3 кв.м., зазначених на плані технічного паспорту по домоволодінню, виконаного Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 15 березня 2007 року, що розташований на земельній ділянці площею 304 кв.м.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 в домоволодінні №26 по вулиці Виставочній у м. Одесі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до судуапеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим в повній мірі, виходячи з наступного.

Так, відповідно позовних вимог, ОСОБА_3 просив на підставі ст..364 та п.4 ч.1 ст.365 ЦК України виділити йому в натурі частину домоволодіння за адресою м. Одеса вулиця Виставочна №26 а, загальною площею 210,3 кв.м., житловою площею 91,5 кв.м., та припинити право спільної власності в домоволодінні №26 по вулиці Виставочній у м. Одесі .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі ст. 364, 367 ЦК України виділив в натурі та визнав право власності на житловий будинок під літерою «И,и» за адресою м. Одеса вулиця Виставочна №26 а та припинив право спільної часткової власності ОСОБА_3 в домоволодінні №26 по вулиці Виставочній у м. Одесі.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, до якого суд дійшов, вийшовши за межі позовних вимог та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно матеріалів справи, ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2005 року придбав у ОСОБА_5 частину приватизованої земельної ділянки розміром 0,0304 га., розташованої за адресою: м. Одеса вулиця Виставочна №26, загальною площею - 0545 га.

Згідно технічного паспорту від 05.03.2007 року ОСОБА_3 є користувачем житлового будинку за адресою: м. Одеса вулиця Виставочна №26, з приміткою самочинне будівництво.

Відповідно сертифікату від 30.08.2010 року, реєстраційний номер ОД001693, житловий будинок літ. «И» загальною площею 210,3 кв.м., за адресою: м. Одеса вулиця Виставочна №26, відповідає державним стандартам, будівельних норм і правил.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудівництва, органами державного санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАІ МВС, а також іншими організаціями, вказаними у завдані на проектування.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво (реконструкцію) не набуває права власності на нього.

При цьому згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для реєстрації прав на них», порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ обєкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти нерухомого майна. Питання щодо поділу обєктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Правовстановлюючі документи, які б підтверджували реєстрацію права власності за ОСОБА_3, на домоволодіння під номером 26-а по вулиці Виставочній у м. Одесі, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, для можливості поділу жилого будинку в натурі, крім відповідних висновків - технічного висновку про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, до будинків і приміщень, та правилам пожежної безпеки, які повинні бути надані до ухвалення рішення, залежно від обставин справи, підлягають також вивченню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання (ст. 152 ЖУ УРСР України).

Саме ці висновки повинні давати можливість суду поділити житловий будинок у натурі.

ОСОБА_2А ., яка є відповідачем, участі у справі в суді першої інстанції не приймала та відсутні будь-які підтвердження щодо її належного повідомлення про розгляд справи.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 надані наступні документи: договір купівлі-продажу, посвідчений 27.01.1998 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр. № 461, зареєстрований 09.02.1998 року в ОМБТІ та РОН під №113 доп. стор. 84-р№10864, згідно якого ОСОБА_2А є власником 46/100 частини житлового будинку №26 по вул. Виставочній у м. Одесі, що складається з одного одноповерхового камяного житлового будинку.

21.02.2006 року ОСОБА_2А отримала державний акт ЯБ №295666 на право власності на земельну ділянку площею 0,0465 га за адресою м. Одеса, вул. Виставочна, 26 (з боку правої межі).

Розпорядженням №56 від 19.01.04 року Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради житловому будинку, який належить ОСОБА_2 надана така поштова адреса: вул. Виставочна, 26а.

Згідно з ч. З ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а у ст. 212 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження його вимог , заявлених відповідно ст.ст. 364, 365 ЦК України про виділ в натурі частини будинковолодіння.

За встановлених обставин справи та вищенаведених норм права, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення вийшов за межі позовних вимог, неповно зясував обставини справи, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Більш того, присвоївши будинковолодінню іншу адресу, суд порушив вимоги «Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради», оскільки таке питання є виключною компетенцією районної адміністрації.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи з підстав ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову позивачу в задоволенні вимог.

Відповідно до ч.6 ст.154, ст.214 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 року.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виділ частки домоволодіння в натурі та визнання права власності відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.03.2017 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: В.А. Станкевич

ОСОБА_7