Справа № 576/909/17
Провадження № 2/576/401/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого - судді Мазура С.А.,

за участі:

секретаря Пугач В.Л.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства закритого типу «Фірма» «Магістраль» про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2017 року ОСОБА_3 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства закритого типу «Фірма «Магістраль» (далі - Відповідач) в якому просить визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 35,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Глухів, площа Рудченка №5 на третьому поверсі, кімната 22 від 20.01.2016, укладений між ним та Відповідачем дійсним. В обґрунтування позову зазначає, що 20 січня 2016 року між ним та Відповідачем було укладено вищевказаний договір, він сплатив Відповідачу кошти за вказане нежитлове приміщення на загальну суму 15 000 грн., проте в нотаріальному порядку оформлення договору не відбулося, і Відповідач відмовляється від посвідчення договору в нотаріальному порядку з невідомих йому причин, а іншим чином зареєструвати право власності не приміщення не виявляється можливим тому змушений звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні, представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, пояснив, що неодноразово зверталися до Відповідача з письмовими вимогами про нотаріальне посвідчення вказаного договору, але відповідей не отримували. Вказаним приміщенням користується позивач і здійснює заходи стосовно його утримання.

Представник Відповідача в судовому засідання підтвердив, що дійсно в січні 2016 року між Акціонерним товариством закритого типу «Фірма» Магістраль» (Продавець) та громадянином України ОСОБА_3 (Покупець) було укладеного договір купівлі продажу нежитлового приміщення від 20.01.2016, за яким Продавець продав належне йому нежитлове приміщення, а Покупець прийняв від нього та оплатив вказане нежитлове приміщення загальною площею 35,9 кв.м, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Глухів, площа Рудченка № 5 на третьому поверсі, кімната № 22. Вказане приміщення було передано Позивачу одразу після підписання зазначеного договору, грошові кошти сплачені, але нотаріальне посвідчення договору не відбулося, оскільки директор Акціонерного товариства закритого типу «Фірма» Магістраль», який має право вчиняти юридичні дії від імені товариства, не бажає його посвідчувати нотаріально, так як постійно проживає за межами території України в Ізраїлі, а тому вважає, що він виконав усі дії з продажу нежитлового приміщення. Проти задоволення позову не заперечує.

В судовому засіданні представник Відповідача з урахуванням наданих пояснень та позиції продавця за договором, у вирішенні спору послався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши представників Позивача та Відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що 20 січня 2016 року між ОСОБА_4 (Покупець) та Акціонерним товариством закритого типу «Фірма «Магістраль», в особі директора ОСОБА_5 (Продавець), було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за яким Продавець передав у власність Покупця нежитлове приміщення загальною площею 35,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Глухів, площа Рудченка № 5, на третьому поверсі кімната 22 та яке належало Продавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 04.02.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Глухівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, 14.02.2007 року, зареєстрованого в реєстрі права власності на нерухоме майно за № 2236837(а.с. 7-16).

Позивач свої зобовязання по вказаному договору виконав, шляхом оплати ціни нежитлового приміщення у розмірі визначеному у договорі. В свою чергу Відповідач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, шляхом передачі у власність нежитлового приміщення, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Згідно відомостей з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2017 нежиле приміщення, на 3-му поверсі, кімната № 22 розташованого за адресою: Сумська область, м. Глухів, площа Рудченка, будинок 5, загальною площею 35,9 кв.м. зареєстроване за Акціонерним товариством закритого типу «Магістраль».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.06.2017 в реєстрі наявні відомості про Закрите акціонерне товариство «Акціонерне товариство закритого типу «Фірма «Магістраль». У відповідності до протоколу зборів засновників акціонерного товариства закритого типу «Фірма «Магістраль» від 28.05.1997 № 1 директором вказаного товариства було обрано ОСОБА_5 Отже, особою наділеною на вчинення юридичних дій від імені Відповідача, в тому числі і на нотаріальне посвідчення вказаного договору є директор вказаного товариства ОСОБА_7

Відповідно до надісланих Позивачем Відповідачу листів про нотаріальне посвідчення договору від 25.03.2016 та 07.10.2016 отриманих безпосередньо представником Відповідача вбачається, що Позивач звертався до Відповідача з проханням нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 січня 2016 року (а.с. 17-18).

Ухиляючись від нотаріального посвідчення договору, Відповідач порушує умови укладеного з позивачем договору, створює перешкоди щодо виникнення у позивача права власності на нежитлове приміщення, що є предметом купівлі-продажу, і фактично заперечує виникнення у позивача права власності на цей об'єкт.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За визначенням статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 657 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено у статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це права оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до статей 2, 9, частини першої статті 8 ЦПК та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає, що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...».

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення свого права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_8 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи зазначенні сподівання Позивача Відповідачем порушені.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «ОСОБА_1 практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що Позивач не зміг оформити нотаріально договір купівлі продажу нежитлового приміщення, а отже зареєструвати за собою право власності на вказане приміщення, суд приходить до висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін, а тому може бути застосований судом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги Позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 10, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства закритого типу «Фірма «Магістраль» про визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 35,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Глухів, площа Рудченка, під номером 5 на третьому поверсі, кімната 22 від 20.01.2016, укладений між Акціонерним товариством закритого типу «Фірма «Магістраль» та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 08.06 .2017.

Суддя С.А. Мазур