Справа № 147/411/17
Провадження № 2/147/418/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участі секретаря судового засідання Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.05.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. За період шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними часто виникали сварки, непорозуміння, а тому сторони припинили шлюбні відносини. На даний час ОСОБА_2 ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обовязку утримувати дитину. Він має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, разом зі своєю матірю займається підприємницькою діяльністю, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2008 року, який зареєстрували у Відділі актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 053507 (а.с.4 ).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 5, 6).

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Тростянчикської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №323 від 27.04.2017 року, до складу сімї ОСОБА_1 входить: чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач не проживає з позивачем однією сімєю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязку утримувати сина і доньку, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом.

При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною.

Згідно ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних дітей в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, і до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, займається підприємницькою діяльністю разом зі своєю матірю.

Таким чином, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є обґрунтованими.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання сина ОСОБА_5 та доньки ОСОБА_4 щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам дітей.

Зважаючи на норми ст. 184 СК України та з урахуванням положень частини 2 ст. 182 СК України, суд визначає аліменти у твердій грошовій сумі в чітко визначеному розмірі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Разом з тим розмір твердої грошової суми аліментів не повинен бути менше розміру, встановленого ч.2 ст. 182 СК України.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. та на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року та ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 158 ч.2, 197, 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянина України, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_8, не працюючого, на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з 10.05.2017 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 (шістсот сорок грн. )00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 (пятсот ) грн. за надання правової допомоги.

Рішення суду в частині стягнення суми аліментного платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя