Справа № 732/475/17 Провадження № 22-ц/795/1247/2017 Головуючий у I інстанції Лиманська М. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем Зіньковець О.О.

за участю: представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Іскра» про розірвання договорів оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення Городнянського районного суду від 11.05.2017, яким в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до СТОВ «Іскра» про розірвання договорів оренди землі відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Посилається, що відповідач порушує умови договору оренди землі щодо виплати орендної плати, яка виплачується не в повному розмірі, тобто без врахування індексації, порушення є систематичним (на протязі двох років), що свідчить про неналежне виконання умов договору та відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено наявність підстав для розірвання договорів оренди, а саме систематичної несплати орендної плати.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

По справі встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок. 06.07.2012 ОСОБА_3, 03.04.2015 ОСОБА_4 уклали зі СТОВ «Іскра» договори оренди земельних ділянок 2,4617 га, кадастровий номер :07:000:0257, та 2,3453 га, кадастровий номер :07:000:0433 відповідно (а.с. 8-11, 12-14).

Відповідно до даних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права строк дїї договорів укладених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з СТОВ «Іскра» 10 років з правом пролонгації (а.с. 17,18).

Відповідно до п. 10 Договорів обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням індексації.

Орендна плата вноситься протягом року, але не пізніше 31 грудня поточного року (п.11 Договорів).

Розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік, в тому числі у разі зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (п. 13 Договорів).

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, а також договором оренди землі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 32 ЗУ Про оренду землі та ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ст. 30 Закону України від 6 жовтня 1998 р. N 161-XIV "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, в той час як сплата орендної плати не в повному обсязі не є підставою для його розірвання.

Висновку про наявність систематичної несплати орендної плати як підставу для розірвання договору оренди землі дійшов Верховний Суд України у постанові від 12 грудня 2012 року у справі N 146цс12, який відповідно до ст. 360 7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, на який в обґрунтування наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції і посилаються скаржники.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що орендна плата за 2014, 2015, 2016 роки ОСОБА_3 та за 2015, 2016 роки ОСОБА_4 виплачена з урахуванням індексації грошової оцінки землі і позивачами отримана, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати за землю. Факт отримання орендної плати за землю позивачами не заперечується і не спростований належними та допустимими доказами (а.с. 52-64).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, щодо неналежного виконання зобов»язання з посиланням на ст.ст. 13, 21, 32 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 141 ЗК України, нормами яких визначено, що не допускається виплата орендної плати в неповному розмірі, тобто без урахування індексації, що за доводами скарги призводить до невиплати орендної плати в повному обсязі та порушення строків її виплати, наслідком чого є систематична не виплата орендної плати у визначеному договором розмірі з порушенням строків, та відповідно що і є підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: