НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/131/17
№ 2/183/1102/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

встановив:

подано позов, в якому позивач просить: визнати договір дарування частини жилого будинку серія 2030 від 05 серпня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 недійсним; скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30, за ОСОБА_3, номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно 4756168, проведену на підставі договору дарування частини житлового будинку, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений 05 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2030; в порядку реституції визнати право власності на житловий будинок, розташований за адресою: м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30, за попереднім власником - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

В обґрунтування позову зазначає, що у 2012-2013 роках ОСОБА_1 мешкав за адресою: Новомосковськ, вул. Плеханова, буд. 34, разом із батьками. На паралельній вулиці, а саме: Металургів (Котовського), буд. 30 мешкала самітна жінка похилого віку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, якій позивач на добровільних засадах надавав посильну допомогу. Згодом, ОСОБА_5 познайомила позивача зі своєю двоюрідною сестрою, позивачем-2 по справі - ОСОБА_2, з якою позивачі почергово піклувались за ОСОБА_5 Через свій похилий вік ОСОБА_5 страждала на церебральний атеросклероз з гіпертонічною хворобою. ОСОБА_5 26 квітня 2013 року склала на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заповіт, у якому заповідала позивачам частину свого майна у рівних долях. Майно ОСОБА_5 складалося з житлового будинку за адресою: вул. Металургів (Котовського) 30 у м. Новомосковськ, де остання мешкала із 1970 року. ОСОБА_5 внаслідок похилого віку не могла належним чином доглядати за будинком, у неї різко з кожним місяцем погіршуватися стан здоровя. Це виражалося у тому, що вона почала втрачати память, плутатися у часі й не впізнавала ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_2, сусідів. В наступному, ОСОБА_5 впустила до будинку на мешкання осіб, серед яких була і ОСОБА_3 14 квітня 2015 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_5 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_2 28 квітня 2015 року ОСОБА_5 померла. При перевірці наявності спадкового майна померлої, від нотаріуса позивачі дізналися, що 7/8 часток будинку, в якому мешкала ОСОБА_5 відчужено на користь ОСОБА_3 за договором дарування серії 2030 від 05 серпня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 Вказують, що означений договір є недійсним, оскільки померла за життя помилялася в природі правочину, скористалися похилим віком позивача, яка невірно сприйняла природу правочину, подарувала будинок малознайомій особі, не мала намір укладати договір дарування, не переоформила особові рахунки, продовжувала проживати в будинку, не повідомляла осіб про втрату права власності на будинок, спірний будинок був єдиним житлом померлої та остання не мала намір його відчужувати.

В судовому засіданні 07 квітня 2017 року позивач-1 позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснення надав аналогічні за змістом позову. В судове засідання 10 травня 2017 року не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

Позивач-2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача надала суду заяву, у відповідності до якої просила розглянути справу у відсутність відповідача. Позов визнала.

В судовому засіданні 07 квітня 2017 року допитано в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які кожна окремо показали суду, що влітку 2013 року були присутніми на подвір`ї будинку за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30 в якому мешкала ОСОБА_5 На подвір`ї будинку були присутні співробітники правоохоронних органів, люди романської національності, які пояснювали співробітникам міліції, що збираються придбати будинок, в якому жила ОСОБА_5, надавати допомогу в утриманні ОСОБА_5 В наступному, протягом місяця після означеної події ОСОБА_5 надавали допомогу в догляді, а в наступному, поїхали з будинку.

В звязку з неявкою сторін в судове засіданні фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Матеріали справи підтверджують, що ОСОБА_5 на праві власності належала 7/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30 /а.с.52, 53, 55, 56, 58, 59, 61/.

26 квітня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_2, ОСОБА_1 все своє майно /а.с.11/.

05 серпня 2013 року ОСОБА_5 передано безоплатно у власність ОСОБА_3 7/8 частин належного ОСОБА_5 житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30 /а.с.93/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_2 /а.с.9/.

28 квітня 2015 року ОСОБА_5 померла /а.с.8/.

Також матеріали справи свідчать, що після укладення договору дарування позивач продовжила сплачувати комунальні послуги за газопостачання /а.с.12/, електроенергію /а.с.13/, проживати по день смерті за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30 /а.с.14/.

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 774 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови. Договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов'язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Виходячи із правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норми матеріального права ст. 229 ЦК України, висловленої в постанові ВСУ від 16.03.2016 р. по справі №6-93цс16 наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Матеріали справи свідчать, що спірний житловий будинок був єдиним житлом ОСОБА_5, і остання, в силу свого похилого віку та за станом здоров'я потребувала стороннього догляду і матеріальної допомоги. При таких обставинах, суд не може прийняти до уваги факт того, що ОСОБА_5 нотаріус розяснив умови та наслідки договору дарування, оскільки таке розяснення достовірно не свідчить про, те що вона зрозуміла це розяснення. Про означене свідчить і те, що після укладання договору ОСОБА_5 без укладання договору найму з відповідачем продовжила проживати в подарованому нею будинку, сплачувати комунальні послуги.

При таких обставинах, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 не мала наміру передати вказану частину домоволодіння у власність відповідача на безоплатних умовах, помиляючись в природі правочину, вчиненого нею.

Суд вважає доведеним, що позивачка, укладаючи договір дарування, помилялася щодо наслідків такого договору, вважала, що відповідачка буде зобовязана доглядати за нею. Означені обставини також підтверджуються і поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Між тим таких наслідків договір дарування не передбачає.

Згідно зі ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки позивачка, укладаючи договір дарування, помилялася відносно наслідків дарування, вважала, що відповідачка буде зобовязана доглядати за нею, що не передбачено договором дарування, крім того уклала вказаний договір під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для себе умовах, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання цього договору дарування недійсним підлягають задоволенню.

Водночас не підлягають задоволенню вимоги позову щодо скасування реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30, за ОСОБА_3, номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно 4756168, проведену на підставі договору дарування частини житлового будинку, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений 05 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2030, оскільки доказів відмови у такій реєстрації після ухвалення судом рішення про визнання договору недійсним відповідним органом, що здійснює державну реєстрацію прав власності судом не надано, відтак права позивачів не є порушеними.

Також не можуть бути задоволені вимоги позову в частині застосування реституції та визнання за ОСОБА_5 права власності, оскільки матеріали справи свідчать, що ОСОБА_5 є померлою і майно не може бути повернуте померлій особі, відтак позивачами невірно обрано спосіб захисту порушеного права, яке в цій частині підлягає захисту в порядку реалізації спадкових прав.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути загалом 640 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 7/8 частин жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Металургів (Котовського), буд. 30 від 05 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений 05 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2030.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов