Справа № 333/7163/16-ц
Пр. № 2/333/618/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

при секретарі Довгаль А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02.11.1991 року між сторонами по справі був укладений шлюб. Від шлюбу подружжя має сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі 25 років. За час сумісного проживання сторони вели спільне господарство, працювали, мали спільний бюджет і матеріальну можливість у придбанні майна, займалися благоустроєм будинку, сплачували комунальні платежі, разом проводили вільний час.

20.08.2003 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № ZPONG050230018 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «Visa electron service», за умовами якого, банк здійснює кредитне обслуговування клієнта за карткою, що складається в проведенні платежів понад залишок коштів на картці рахунку. З цією метою банк надає кредитний ліміт на картковий рахунок клієнта в сумі 4 445 доларів США на термін по 20.08.2010 року включно шляхом видачі готівки в сумі 4 080 доларів США та перерахування страхових платежів в сумі 365 доларів США.

28.08.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2001. За умовами договору ОСОБА_3 купив 7/13 частини домоволодіння АДРЕСА_1. На земельній ділянці площею 532 кв.м., розташований житловий будинок, глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 25,8 кв.м., позначений в плані літерою «А», житловий будинок, глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 38,7 кв.м., позначений в плані літерою «Б», літня кухня, позначена в плані літерою «В», вбиральні, позначені в плані літерами «Л.P», водогіни, позначені в плані цифрами «3,6», замощення, позначене в плані цифрою «І», паркани, позначені в плані цифрами «№ 8, 9, 10, 11».

23.10.2003 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави нерухомого майна № 1547, який забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливають з договору № ZPONG050230018 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «Visa electron servise» від 20.08.2003 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач надав ЗАТ КБ «ПриватБанк» в заставу нерухоме майно, а саме 7/13 частин вищевказаного домоволодіння.

Станом на сьогоднішній день сторони у повному обсязі виконали взяті на себе зобов'язання, які передбачені умовами договорів № ZPONG050230018 від 20.08.2003 року та № 1547 від 23.10.2003 року. Зокрема, заборгованість по кредиту у сторін відсутня, вищезазначене майно не є предметом застави за цивільно-правовим договором. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2003 року, власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є відповідач, форма власності - приватна, частка - 7/13.

Зазначає, що за період спільного ведення господарства сторони по справі набули у спільну сумісну власність вищевказане нерухоме майно. Незважаючи на той факт, що вищевказаний житловий будинок був зареєстрований лише на ім'я відповідача, це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільний будинок не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників будинку вважається власником усього будинку спільно з іншим співвласником. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали будинок під час шлюбу у зв'язку з чим, майно з моменту державної реєстрації стало об'єктом цивільного обороту, щодо якого у сторін виникли цивільні права та обов'язки, зокрема виникло право спільної сумісної власності подружжя. Протягом 2015 року та початку 2016 років сімейне життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин в квітні 2016 року.

На даний час сторони хоча і живуть під спільним дахом, однак спільного господарства не ведуть, майже не спілкуються між собою, не можуть знайти спільної мови, оскільки мають різні склади характерів та різне світосприйняття на життя, шлюб, сім'ю. У зв'язку з чим ОСОБА_1 в грудні 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Домоволодіння, придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, вважається їх спільною сумісною власністю подружжя. Однак, відповідач відмовляється у добровільному порядку розділити вказане майно, у зв'язку з чим, позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на вище вказане просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/26 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/26 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. А також, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 половину сплаченого судового збору у розмірі 675 грн.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить провести слухання справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підставі ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 02.11.1991 року відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкомом м. Запоріжжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 02.11.1991 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 2511(а.с. 17).

Від шлюбу подружжя має сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час є повнолітнім.

За час сумісного проживання сторони вели спільне господарство, працювали, мали спільний бюджет і матеріальну можливість у придбанні майна, займалися благоустроєм будинку, сплачували комунальні платежі, разом проводили вільний час, їздили до родичів, друзів, разом їздили на відпочинок.

20.08.2003 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір № ZPONG050230018 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «Visa electron service» (а.с. 24-25).

Згідно з п. 6.1 вказаного договору, банк здійснює кредитне обслуговування клієнта за карткою, що складається в проведенні платежів понад залишок коштів на картці рахунку.

Відповідно до п. 6.2 вказаного договору, з цією метою банк надає кредитний ліміт на картковий рахунок клієнта в сумі 4 445 доларів США на термін по 20.08.2010 року включно шляхом видачі готівки в сумі 4 080 доларів США та перерахування страхових платежів в сумі 365 доларів США.

Згідно з п. 6.3 вказаного договору, кредитний ліміт надається у вигляді кредитної лінії.

Відповідно до п. 6.4 вказаного договору, для проведення платежів клієнта в рахунок кредитного ліміту та банк відкривають клієнту позичковий рахунок № НОМЕР_2 та рахунок за відсотками № НОМЕР_3, а також рахунок для зарахування коштів № НОМЕР_4, які направляються на погашення заборгованості.

Також, судом встановлено, що 28.08.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 2001 (а.с. 18).

Відповідно до п. 1 вказаного договору, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купив 7/13 частини домоволодіння АДРЕСА_1. На земельній ділянці площею 532 кв.м., розташований житловий будинок, глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 25,8 кв.м., позначений в плані літерою «А», житловий будинок, глинобитний, обкладений цеглою, жилою площею 38,7 кв.м., позначений в плані літерою «Б», літня кухня, позначена в плані літерою «В», вбиральні, позначені в плані літерами «Л.P», водогіни, позначені в плані цифрами «3,6», замощення, позначене в плані цифрою «І», паркани, позначені в плані цифрами «№ 8, 9, 10, 11».

Згідно з п. 3 вказаного договору, зазначена вище частина домоволодіння належить продавцю на підставі договору міни, посвідченого Другою ЗДНК від 28.12.1995 за р. № 3-3086, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації від 14.08.2003 року, за № 1241051.

Відповідно до п. п. 3, 4 вказаного договору, продаж цей сторони здійснюють за 27 030 грн., покупець здійснив розрахунок за предмет цього договору с продавцем повністю, до підписання цього договору. Загальна вартість нерухомого майна - 15 840 грн.

Крім того, судом встановлено, що 23.10.2003 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір застави нерухомого майна № 1547 (а.с. 19-20).

Згідно з п. 1 цього договору, цей договір забезпечує виконання зобов'язань ОСОБА_3, що випливає з договору № ZPONG050230018 про відкриття картрахунку і встановлення кредитного ліміту «Visa electron servise» від 20.08.2003 року.

Відповідно до п. 2 вказаного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором заставодавець надає в заставу нерухоме майно: 7/13 частин домоволодіння, а саме: житловий будинок, що позначений в технічному плані літ. А. житловою площею 25,8 кв.м; літня кухня, що позначена в технічному плані літ.В; вбиральня (туалет), що позначена в технічному плані літ. Р; водогін, що позначений в технічному плані № 3; паркан, що позначений в технічному плані № 8. Майно знаходиться на земельній ділянці площею 532 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 Майно належить заставодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 28.08.2003 року, № 2001, що підтверджується витягом № 1432025 з реєстру прав власності на нерухоме майно орендного підприємства «ЗМБТІ» від 09.09.2003 року, реєстраційний № 2264305, в книзі 164, під записом № 27368.

Згідно з п. 3 вказаного договору, на строк дії цього договору майно залишається у володінні та користуванні заставодавця. На момент укладення цього договору майно знаходиться в технічно справному стані, придатне до експлуатації.

Відповідно до п. 4 вказаного договору, сторони дійшли згоди, що заставна вартість майна складає 30 914 грн., що відповідає результатам незалежної оцінки майна.

Згідно з п. 5.6 вказаного договору, майно передано у заставу за згодою дружини.

Відповідно до п. 21 вказаного договору, термін дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Станом на сьогоднішній день, сторони у повному обсязі виконали взяті на себе зобов'язання, які передбачені умовами договорів № ZPONG050230018 від 20.08.2003 року та № 1547 від 23.10.2003 року. Зокрема, заборгованість по кредиту у сторін відсутня, вищезазначене майно не є предметом застави за цивільно-правовим договором. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2003 року, власником будинку, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1, зазначений відповідач, форма власності - приватна, частка - 7/13.

06.02.2017 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, що набуло законної сили 17.02.2017 року (а.с. 31).

Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, судом встановлено, що за період спільного ведення господарства сторони по справі набули у спільну сумісну власність вищевказане нерухоме майно. Незважаючи на той факт, що вищевказаний житловий будинок був зареєстрований лише на ім'я відповідача, це майно вважається спільним майном подружжя. Частки кожного із співвласників в праві на спільний будинок не визначені. У зв'язку з цим, кожен із співвласників будинку вважається власником усього будинку спільно з іншим співвласником. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали будинок під час шлюбу у зв'язку з чим, майно з моменту державної реєстрації стало об'єктом цивільного обороту, щодо якого у сторін виникли цивільні права та обов'язки, зокрема виникло право спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності (ст. 355 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

За нормами СК України предметом поділу може бути майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у томі числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. В пункті 24 вищевказаної Постанови зазначено, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як роз'яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою пактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - зокрема передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, це можливо - якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також має місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольованій квартирі.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова сенсація, яка визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

В спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного співвласника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у з зв'язку з чим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Частиною 2 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

В шлюбі із відповідачем ОСОБА_1 перебувала 25 років і під час нього спільними зусиллями та за спільні кошти вони придбали житловий будинок, який розміщений за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю на сьогоднішній день 270 000 грн.

Виходячи із наведеного вбачається, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу та належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а тому є об'єктом визначення частки майна кожного подружжя в розрізі даної позовної заяви. Крім того, з проаналізованих норм вбачається, що дружина, чоловік можуть розпорядитися належною їм у праві спільної сумісної власності часткою лише після її визначення. При цьому, будь-яка домовленість між сторонами щодо їх часток у спільному майні подружжя відсутня, шлюбний договір між ними не укладався, сторони не дійшли згоди про визначення часток подружжя у спільному сумісному майні, у зв'язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на 7/26 частини житлового будинку є законними та обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 22.04.2017 року, домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_3 в частці 7/13, на підставі договору купівлі-продажу, 2001 року, 28.08.2003 року, ОСОБА_6, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Виходячи із викладених обставин та доказів у їх сукупності та кожного окремо, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними, законними та обґрунтованими, внаслідок чого вони підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові затрати, з урахуванням вимог позивача про стягнення з відповідача половини понесених нею судових витрат а саме в розмірі 675 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 177, 325, 329, 331, 355, 368 372 ЦК України, ст. ст. 60-63, 65, 69-71 СК України, ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 355, 360-7, 372 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/26 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/26 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 675 (шістсот сімдесят п'ять) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.Б. Кулик