Справа № 301/1074/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Лоза, №262, Іршавського району, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28.04.1994 року помер батько позивача ОСОБА_4, який заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за ОСОБА_4 є його вдова, дочка та син сторони по справі. Позивачка спадщину прийняла, однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок в с. Лоза, №262, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований та на нього відсутні правовстановлюючі документи. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу по суті за її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити ( а.с. 29).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяви, в яких визнали позов і просили розглянути справу по суті у їх відсутності (а.с.27,28,35,36).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в с. Лоза, №262, Іршавського району, не зареєстрований (а.с.38). Будинок збудований у 1974 році відповідно до свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах від 24.12.1994 року на земельній ділянці, що виділена для забудови ОСОБА_4 рішенням виконкому Греблянської сільради від 09.08.1974 року №17 (а.с.11,15,16,37). Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений, відповідно до зведеного акту, інвентаризаційна вартість будинку становить 77148 грн. (а.с.10-13,30-34).

ОСОБА_4 помер 28.04.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №228013 від 10.04.2017 року (а.с.5). Заповіту ОСОБА_4 не залишив (а.с.14).

Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Спадкоємець першої черги за покійним ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 (а.с.6), прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживала з ним в одному будинку в с.Лоза, №262, і не відмовилася від спадщини, тобто вступила в управління спадковим майном, та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.14).

Інші спадкоємці першої черги відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилися. Згідно поданих заяв, відповідачі не бажають спадкувати за покійним ОСОБА_4 і не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою (а.с.35,36).

Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_1 спадщину за померлим батьком не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Однак, згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Позивачка не може оформити свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в с. Лоза, №262, та входить до складу спадкового майна, оскільки на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи та житловий будинок не зареєстрований.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідачі не заперечують проти визнання права власності на вказаний будинок за позивачем.

Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок позивачка не може, оскільки на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи та житловий будинок не зареєстрований.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок побудований у 1963 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Оскільки згідно свідоцтва про забудову садиби власником житлового будинку в с.Лоза, №262, був ОСОБА_4, спадкоємцем якого є позивачка, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 561 ЦК УРСР, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 197 ч.2, 208, 209, 212-215 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 Іллічною, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Лоза, №262, Іршавського району, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських