Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2654/16-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 32 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»,

на рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року,

встановила:

Рішенням Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - Страховик) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 27 528грн., яке складається з: відшкодування витрат на поховання ОСОБА_5 та на спорудження надгробного пам'ятника в сумі 13 764 грн.; відшкодування моральної шкоди в сумі 13 764 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У апеляційній скарзі представник Страховика, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_5, не належить до страхових випадків та не породжує обов'язку Страховика щодо виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем не надано доказів настання відповідальності водія за завдання шкоди. Тому, вважає помилковим висновок суду про покладення відповідальності за шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, на Страховика.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 25.11.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного на праві власності ОСОБА_2 транспортного засобу «VOLKSWAGEN LT35» д.н.з. НОМЕР_1, яким керував останній. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) загинув син позивача - ОСОБА_5 (а.с. 6-7).

Даною подією позивачеві завдано матеріальну та моральну шкоду. Зокрема, він поніс витрати на поховання сина в сумі 1646 грн. (а.с. 18), встановлення йому пам'ятника в сумі 12250 грн. (а.с. 17) та зазнав моральних страждань у зв'язку із загибеллю сина.

По факту ДТП було відкрите кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування за ч. 3 ст. 286 КК України. Під час досудового провадження у діях водія ОСОБА_2 порушень правил дорожнього руху не встановлено. Причиною ДТП визнано дії пішоходів, зокрема ОСОБА_5, які в порушення п.п. 4.14 а), 4.14 б) Правил дорожнього руху вийшли на проїзну частину автодороги перед автомобілем, який рухався. При цьому водій не мав технічної можливості уникнути наїзду (а.с. 10-14).

У зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, постановою слідчого від 04.11.2015 кримінальне провадження закрито. (а.с. 10-14).

Відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована відповідачем, що підтверджується відповідним полісом від 04 квітня 2013 року №АС/0509948, згідно якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2. Ліміт відповідальності за шкоду, яка була заподіяна життю та здоров'ю третьої особи встановлений в 100000 грн., за шкоду, завдану майну - 50 000 грн. (а.с. 74).

Листом від 07.09.2016 ОСОБА_1 відмовлено Страховиком у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_2 (а.с. 15, 16).

Встановивши, що шкода у вигляді смерті ОСОБА_5 була завдана джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем НОМЕР_2, яким правомірно володів ОСОБА_2, цивільно-правова відповідальності якого була застрахована відповідачем, суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст. 23, 979, 988, 1166, 1187, 1200 ЦК України, Законів України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов обґрунтованого висновку про покладення обов'язку по відшкодуванню позивачеві моральної та матеріальної шкоди на Страховика у межах передбаченого загального розміру страхового відшкодування (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку), який особою, що подала апеляційну скаргу, не оспорюється.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, шкода у вигляді смерті ОСОБА_5 була завдана джерелом підвищеної небезпеки, яким правомірно володів водій ОСОБА_2

При цьому, судом не встановлено, а відповідачем не доведено обставин завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що могло бути підставою для звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Страховим випадком згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відсутність вини та закриття кримінального провадження відносно водія забезпеченого Страховиком транспортного засобу не звільняє останнього від відповідальності відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Тому, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована відповідачем, суд обґрунтовано поклав на Страховика відповідальність відшкодувати шкоду позивачеві, а посилання в апеляційній скарзі на неправильність висновку суду у цій частині, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення шкоди у зв'язку із втратою годувальника не оскаржується, а тому апеляційним судом у цій частині не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» відхилити.

Рішення Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: