Справа № 500/3722/16-ц
Провадження № 2/500/196/17
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Баннікової Н.В.
при секретарі - Шлєхтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про визнання договору купівлі-продажу дійсним,визнання права власності,-
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на це майно.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10.12.2001 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку з незакінченим будівництвом готовністю 95%, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був зареєстрований на Одеській товарній біржі відповідно до Закону України «Про товарну біржу». У зв'язку з тим, що цей договір не був нотаріально посвідчений, вона не може здійснити державну реєстрацію цього майна. Згідно укладеному між ними договору вони домовились щодо усіх істотних умов і, оскільки, умови вказаного договору купівлі-продажу було виконано сторонами, позивач просив визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2016 р. за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було замінено відповідача Ізмаїльську міську раду на належного - ОСОБА_2
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України, про причину неприбуття не повідомив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10.12.2001 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу будинку з незакінченим будівництвом готовністю 95% за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 600 кв. метрів (а.с. 6).
Наведене майно належало на праві власності продавцю ОСОБА_2 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2001 р., яке набрало законної сили (а.с. 75).
Договір купівлі - продажу нерухомого майна було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі 10.12.2001 року за № 6800.
Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів № 217/11 від 25.04.1958 р. земельна ділянка пл.. 600 кв.м. за вищевказаною адресою надана для індивідуального будівництва (а.с.42).
Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору.
Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Станом на 2016 р. договір нотаріально не посвідчено.
Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.
Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.
Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 47, 48, 62, 71, 80, 224, 227 ЦК України в редакції 1963 року, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 174, 213-215, 224-226 ЦПКУкраїни, -
Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про визнання договору купівлі-продажу дійсним,визнання права власності - задовольнити.
Визнати дійсним, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме - житлового будинку АДРЕСА_1 незакінченим будівництвом, готовністю 95 %, зареєстрований 10.12.2001 року у представництві Одеської товарної біржі у м.Ізмаїл за № 6800.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Н.В.Баннікова