У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Шимківа С.С., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « АХА Страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 149,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « АХА Страхування» судові витрати в сумі 1 074,70 грн.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано висновки судової авто товарознавчої експертизи № 5688 та акт виконаних робіт № ВМКН000275 від 28 червня 2014 року, відповідно до яких з врахуванням компенсованої суми за полісом автоцивілки борг відповідача міг би становити 16 172,28 грн. або 19 691,29 грн. Вказує, що оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів оплати 20% ПДВ, тому він не має права на стягнення таких сум в складі частини матеріального збитку. Зазначає про завищення експертом вартості запчастин, а тому стверджує, що висновок експерта не може бути належним доказом по справі

Судом не враховано, що в акті виконаних робіт вказаний рахунок ВМКС000322, що не узгоджується із номером рахунку ВМКСНС0099 від 05 травня 2014 року, а також акт не містить доказів оплати виконаних робіт позивачем.

Зазначає, що копія податкової накладної № 148 від 30 травня 2014 року не містить ідентифікуючих ознак спірного автомобіля.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

19 травня 2017 року представник позивача подав заперечення, в якому вказує, що сума фактичного відшкодування за проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 83 029,55 грн., а тому до стягнення з відповідача підлягає сума збитків в розмірі 33 529,55 грн. Однак, апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції позивачем не подано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним в якості страхового відшкодування кошти, однак розмір відшкодування цих коштів підлягає зменшенню, враховуючи наявність суперечливих поданих сторонами доказів щодо суми коштів необхідних для проведення ремонтних робіт та висновку судової авто товарознавчої експертизи.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і колегія суддів.

У відповідності зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року (з подальшими змінами та доповненнями) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції 11 березня 2014 року між АТ «СК «АХА» та ОСОБА_2 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 25932Га/14к/п, відповідно до якого АТ «СК «АХА» взяло на себе зобовязання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Volvo», д/н 8925РВ, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

30 квітня 2014 року з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача та ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до страхового акта № 1.001.14.07628/VESKO15861 від 29 травня 2014 року, рахунку зі станції технічного обслуговування та зібраних документів, АТ «СК «АХА» провела виплату страхового відшкодування в розмірі 83 029,55 грн. за пошкоджений автомобіль «Volvo XC60» д/н AA8925РВ, що стверджується оригіналом платіжного доручення №111304 від 30.05.2014 року (а.с.135).

Враховуючи ліміти відповідальності по страховому полісу АС /973002 ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» сплатила на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

Суброгаційне зобовязання виникає лише у випадках передбачених законом і має похідний характер, оскільки підставою його виконання є виконання особою (страховиком) відповідного зобовязання.

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. В такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Підставою вказаного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем певної грошової суми в рахунок відшкодування такої шкоди.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Встановивши, що страховик здійснив страхувальнику страхову виплату, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на стягнення різниці суми страхового відшкодування із відповідальної особи за завдані збитки в порядку суброгації.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст.60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновку судової авто товарознавчої експертизи виходячи з наступного.

З поданих сторонами доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля вбачається, що суми страхового відшкодування різняться в платіжному дорученні № 111304 від 30 травня 2014 року (23 029,55 грн.), копії рахунку № ВМКСН0099 від 05 травня 2014 року (89 048,03 грн.), копії рахунку № ВМКСН0099 від 05 травня 2014 року (86 048,03 грн.), копії акту виконаних робіт №ВМКН000275 від 28 червня 2014 року (83 029,55 грн.), звіті про визначення вартості матеріального збитку від 06 травня 2014 року (85 966,93 грн.), крім того дати видання вказаних документів та номера рахунків також містять розбіжності, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та враховує висновок судової авто товарознавчої експертизи №5688 від 26 січня 2017 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volvo XC60» д/н AA8925РВ становить 75 649,68 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що з врахуванням компенсованої суми за полісом автоцивілки борг відповідача міг би становити 16 172,28 грн. або 19 691,29 грн. спростовується вищенаведеним.

Крім того, вбачається, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» не подано, що свідчить про погодження позивача з сумою стягнутого страхового відшкодування.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставності включення до складу страхового відшкодування 20% ПДВ виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто з вказаної норми слідує те, що сума оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо фактично ремонт не проведений.

Сторонами не заперечується, що ремонт пошкодженого автомобіля проведений ТзОВ «Вікінг Моторз» яке є платником податку на прибуток на загальних підставах, а тому в загальну вартість матеріалів та відновлюваних робіт 83029,55 грн. включено суму податку на додану вартість в сумі 13 838,26 грн., що підтверджується податковою накладною № 148 від 30 травня 2014 року (а.с.171-172).

Враховуючи, що на час винесення рішення суду позивачем надано докази на підтвердження того, що страховиком було отримано документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту потерпілим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту спірного транспортного засобу з урахуванням суми ПДВ.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :