Справа № 744/1100/16-ц Провадження № 22-ц/795/842/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Смага С. В. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Тагієва С.Р.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:відповідача ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_7 в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 у відшкодування завданої моральної шкоди 2000 грн., та компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 зводяться до того, що суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки і повинна бути відшкодована незалежно від наявності вини. Проте, її собаку не можна віднести до джерел підвищеної небезпеки, оскільки він не є кавказькою вівчаркою, що підтверджується ветеринарним паспортом та актом від 13.01.2017 року комісійного обстеження умов утримання собаки, згідно якого зовнішні ознаки собаки не відповідають будь-якій конкретній породі. Згідно довідки районної державної лікарні ветеринарної медицини, дані про породу та час народження тварини внесені до паспорту зі слів власниці тварини, а вона помилялася щодо породи собаки.

Також ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України не закрив провадження у справі згідно поданого клопотання, хоча законний представник малолітнього позивача вже зверталася до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_8 з позовом до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, і 16.08.2016 року Семенівським районним судом у тій справі було ухвалене судове рішення, яке позивачем оскаржене не було.

ОСОБА_5 звертає увагу апеляційного суду також на те, що малолітній ОСОБА_8 не може мати статусу позивача у даній справі, тому суд першої інстанції відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 207 ЦПК України мав залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивач не має цивільної процесуальної дієздатності.

Також ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення моральної шкоди, виходив з того, що малолітній позивач зазнав моральних страждань. Але суд не врахував, що для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивач повинен усвідомлювати неправомірність дій відповідача і це повинно знайти відображення у його свідомості. Поки моральна шкода не буде позивачем усвідомлена, вона не набуде вигляду моральної шкоди, що потребує захисту. Суд не з'ясував, чи усвідомлює позивач, в чому полягає неправомірність дій або бездіяльність відповідача. Мати сама оцінює моральну шкоду дитини, що вказує на те, що малолітній позивач не усвідомлює, що таке моральна шкода.

Крім того, ОСОБА_5 вважає, що судом зроблено помилковий висновок про те, що нею порушено п.2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР від 17.06.1980 року. У випадку, що стався з малолітнім ОСОБА_8 також є вина його матері ОСОБА_7, яка залишила малолітню дитину без нагляду, внаслідок чого малолітній позивач безперешкодно опинився на території чужого подвір'я, де наразився на небезпеку. Фактично, суд переклав на неї сімейні обов'язки ОСОБА_7, що не допускається ст.15 Сімейного кодексу України.

Також зазначає, що судом не розглядалося питання зменшення розміру відшкодування шкоди залежно від її матеріального стану. В рішенні суду відсутні посилання на ст.1193 ЦК України, хоча нею була надана довідка про доходи. Не погоджується ОСОБА_5 і з розміром стягнутих з неї судом першої інстанції судових витрат.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Порода собаки "кавказька вівчарка" наведена у приписах Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов'язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, котрий затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року № 944, через що діяльність, пов'язана з утриманням собаки такої породи, підпадає під визначення джерела підвищеної небезпеки, відповідальність за шкідливі прояви якого несе власник чи законний володілець.

По справі встановлено, що 03 травня 2016 року близько 17 години малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_7, безперешкодно опинившись на подвір'ї домоволодіння подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10, яке розташоване АДРЕСА_1, через напад належної відповідачу ОСОБА_5 собаки породи "кавказька вівчарка" сірої масті на кличку "Палкан", яка утримувалася у згаданому вище господарстві і знаходилася у дворі у вільному вигулі, отримав тілесні ушкодження у вигляді укушено - рваних ран передньої та внутрішньої поверхні лівого стегна та укушеної рани лівої кисті, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному лікувально-профілактичному закладі "Семенівська центральна районна лікарня" у період часу з 03 по 31 травня 2016 року.

Вказані обставини вже встановлені рішенням Семенівського районного суду від 16 серпня 2016 року у цивільній справі № 744/569/16-ц (провадження № 2/744/128/2016) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_10, ОСОБА_9 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, співвідповідач ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_11. р

Цим рішенням, частково зміненим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 року в частині розміру стягнутої майнової шкоди, встановлено, що співвідповідач ОСОБА_5 як власник джерела підвищеної небезпеки - собаки породи "кавказька вівчарка" не вжила достатніх заходів по утриманню тварини, які б забезпечили безпеку людей і унеможливили її напад на людину, чим порушила п. 2 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української PCP. Судом також встановлено, що ОСОБА_5, як власник собаки, несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну цією собакою малолітньому ОСОБА_8

Рішенням суду, яке набрало законної сили 12 грудня 2016 року, було стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 майнову та моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_7 внаслідок нападу собаки на її сина 03 травня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Порода собаки відповідача "кавказька вівчарка" встановлена судовим рішенням, яке вже набрало законної сили відповідно до належного доказу - ветеринарного паспорта собаки, оформленого 02.02.2016 року спеціалістами Семенівської районної державної лікарні ветеринарної медицини після проведення щеплення вакцинації собаки проти сказу; зміни до ветеринарного паспорта собаки були внесені 12.01.2017 року (а.с.55, 87, 86), тобто вже після набрання законної сили судовим рішенням, яким встановлено факт заподіяння шкоди малолітньому ОСОБА_8 джерелом підвищеної небезпеки - собакою породи "кавказька вівчарка", яка належить ОСОБА_7

Подальші зміни у ветеринарному паспорті собаки та акти і довідки, складені в січні 2017 року, не є належними та допустимими доказами, які можуть спростувати наведені обставини заподіяння дитині шкоди, встановлені судовим рішенням, яка має преюдиційне значення по справі.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що шкода малолітньому ОСОБА_8 заподіяна не джерелом підвищеної небезпеки, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставини заподіяння дитині шкоди вже встановлені рішенням Семенівського районного суду від 16 серпня 2016 року у цивільній справі № 744/569/16-ц (провадження № 2/744/128/2016), зміненим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2016 р. в частині розміру стягнутої майнової шкоди.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов по даній справі, виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили 12 грудня 2016 року, було стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 майнову та моральну шкоду, заподіяну саме ОСОБА_7 внаслідок нападу собаки на її сина 03 травня 2016 року. Тому суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що відповідач має відшкодувати спричинену моральну шкоду і самому малолітньому ОСОБА_12, який в результаті нападу собаки отримав тілесні ушкодження, зазнав порушення нормального способу життя, втратив здоровий сон через болі, перебував на стаціонарному лікуванні 29 днів, не міг займатися улюбленими справами, гратися з друзями. Йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями внаслідок перенесених страху та болю, які потягли негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади про психотравмуючі події, страх можливого повторення таких подій, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження.

Проте, з урахуванням засад розумності і справедливості, а також ступеню моральних страждань позивача, його віку, який впливає на ступінь його світосприйняття, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 2000 грн.

Відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У відповідності до ч. 1 ст. 26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Доводи ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції мав залишити позовну заяву без розгляду відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 207 ЦПК України через те, що малолітній ОСОБА_8 не може мати статусу позивача у даній справі, не заслуговують на увагу, оскільки позовна заява в інтересах малолітнього ОСОБА_8 подана його матір'ю ОСОБА_7, яка є його законним представником. Це питання було предметом розгляду суду першої інстанції відповідно до поданого ОСОБА_5 клопотання, у задоволенні якого судом було відмовлено ухвалою від 22.02.2017 року.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не закрив провадження у справі в порушення вимог п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, також є необґрунтованими, оскільки ухвалою Семенівського районного суду від 03.02.2017 р. в задоволенні такого клопотання ОСОБА_7 було відмовлено із законних підстав, з наведенням належного обґрунтування відмови (а.с.50-52).

Необґрунтованими також є посилання ОСОБА_5 на те, що судом першої інстанції не розглядалося питання зменшення розміру відшкодування шкоди відповідно до ст.1193 ЦК України залежно від її матеріального стану, підтвердженого довідкою про доходи, оскільки заявлений в позовній заяві розмір відшкодування моральної шкоди було значно зменшено судом - з 10000 до 2000 грн.

Розмір стягнутих судом першої інстанції з відповідача судових витрат відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір" та приписам ст.ст.84,88 ЦПК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: