Справа №442/2428/17
Провадження №2/442/1247/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться по вул. І. Франка, 30, в с. Михайловичі Дрогобицького району Львівської області. В обґрунтування позову, покликається на те, що вона з 20.09.2007 року є власником вищевказаного будинку. У такому будинку є зареєстрованим з 23.06.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, він з моменту реєстрації по вказаній адресі не проживає. Їй не відоме місце його перебування.

Реєстрація відповідача в її житловому будинку впливає на право вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Позивачка позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був належним чином повідомлений про розгляд і, керуючись ст.224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( дівоче Гащишин) ОСОБА_3 є власником будинку, що по вул. І. Франка, 30, с. Михайлевичі Дрогобицького району Львівської області ( витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Дрогобицького державного комунального міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки №: 16008761 від 20.09.2007 року).

Також, відповідно до даних будинкової книги на вказаний вище будинок, в такому є зареєстрованим ОСОБА_2, квартирант, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 23.06.2015 року, однак останній не проживає у будинку з моменту реєстрації (акт обстеження фактичного проживання від 26.01.2017 року, затверджений сільським головою ОСОБА_4, довідка Михайлевицької сільської ради від 24.03.2017 року №172).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни, його особисте майно в будинку відсутнє,не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користуванняспірним будинком.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком №30, по вул. Івана Франка в с. Михайлевичі Дрогобицького району Львівської області, знявши його з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Хомик А.П.