Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/4219/17
Провадження № 2/644/2085/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Харків.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Черняка В.Г.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДП «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Під час судового розгляду позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких позивач просить стягнути з ДП «Харківський завод транспортного устаткування» на користь ОСОБА_2 26878,40 грн., з яких 4200,82 грн. заборгованість з заробітної плати; 17440,80 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку; 236,78 грн. компенсація страти частини заробітної плати за затримку виплати заробітної плати за січень 2017 року; 5000 грн. відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 12.02.2010 року по 09.02.2017 року працював на ДП «Харківський завод транспортного устаткування», обіймав посаду електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 6-го розряду. 09.02.2017 року ОСОБА_2 звільнився з роботи за власним бажанням. На день звільнення, тобто 09.02.2017 року з ДП «Харківський завод транспортного устаткування», позивачу нарахована заробітна плата. Відповідачем розрахунку з позивачем проведено не було. При зверненні до ДП «Харківський завод транспортного устаткування» за виплатою по заробітній платі, позивачу було відмовлено з мотивів відсутності грошових коштів.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки, ОСОБА_2 працював в ДП «Харківський завод транспортного устаткування» з 12.02.2010 року по 09.02.2017 року .

09.02.2017 року ОСОБА_2 звільнений за власним бажанням на підставі наказу № 19-к від 09.02.2017 року.

Згідно довідки виданої ДП «Харківський завод транспортного устаткування», ОСОБА_2 на день звільнення належить виплата заробітної плати в наступному розмірі: за грудень 2453,39 грн., за січень 3495,61 грн., за лютий 704,75 грн., компенсація за невикористану відпустку 2144,46 грн. 15.02.2017 року ОСОБА_4 була виплачена заробітна плата за грудень 2016 року в розмірі 2453,39 грн. Залишок заробітної плати складає 6344,82 грн.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підстав укладеного трудового договору.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику, регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох раз на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати обґрунтовані та підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за січень та лютий 2017 року в розмірі 4200 грн. (з урахування виплачених коштів).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Враховуючи те, що з позивачем не проведено остаточного розрахунку в день звільнення, то стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що був затверджений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Термін розрахунку останні два повних робочих місяці (ч. 2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100), тобто грудень 2016 року та січень 2017 року.

Середньоденна заробітна плата складає: 2453,39 грн. (грудень 2016 р.) + 3495,61 грн. (січень 2017 р.) : 44 робочі дні за два місяці (21 робочий день у грудні 2016 р. та 23 робочі дні у січні 2017 р.) = 135,20 коп. (п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100).

Період невиплати належної заробітної плати з 10.02.2017 року по 21.08.2017 року. Кількість робочих днів за цей час становить: лютий 2017 року - 12 робочих днів; березень 2017 року - 22 робочі дні; квітень 2017 року - 19 робочих днів; травень 2017 року - 20 робочих днів; червень 2017 року - 20 робочих днів; липень 2017 року - 21 робочий день; серпень 2017 року - 15 робочих днів, що разом складає 129 робочих дня.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає грн. (135,20 х 129 робочих днів) з урахуванням податків.

Таким чином, нарахований середній заробіток за час затримки складає 17440,80 грн. з урахуванням податків.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 17440,80 гривень.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Компенсація втрати частини заробітної плати за затримку виплати заробітної плати за січень 2017 р становить 236, 78 грн., та розрахована наступним чином:

3495,61 *(101,0x101,8x100,9x101,3x101,6)/100= 3732, 39 грн.

3732, 39 - 3495,61= 236,78 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, а саме, вона може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що саме через постійні затримки по виплаті заробітної плати позивач змушений був звільнитися. Крім того, ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи. У звязку зі значною затримкою заробітної плати ОСОБА_2 відчував моральні страждання, що виразились у переживаннях (які продовжуються до цього часу) про те, що заробітна плата не буде виплачена взагалі. Змушений був переглянути свої заплановані витрати, відмовитись від деяких покупок. Все це призвело до переживання негативних емоцій, появі відчуття безпорадності, душевних переживань, суперечок із дружиною щодо своєї безпорадності у такому поважному віці. Чинне законодавство не визначає чіткого порядку визначення грошового еквіваленту моральних страждань. Адже кожна людина індивідуальна, субєктивно реагує на ту чи іншу подію та життєву ситуацію. Відповідно, грошовий еквівалент відшкодування завданої моральної шкоди в кожному окремому випадку матиме різний розмір. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду як еквівалент 5000 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує, те, що у звязку з затримкою виплати заробітної плати позивач відчував деякі незручності, оскільки порушився його нормальний спосіб життя, він відчував емоційні переживання, також, суд враховує, що позивач є інвалідом третьої групи, та йму протипоказана важка праця.

За таких обставин, на думку суду сумою компенсації моральної шкоди, яка відповідає глибині завданих позивачу моральних страждань та вимогам розумності і справедливості є сума в 5 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ДП «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди повністю обгрунтований та підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача підтверджуються наданими суду доказами.

Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 30, 61, 174, 208, 213, 215 ЦПК України, ст. ст. 32, 115, 116, 117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 року, ст. ст. 21, 34 Закону України «Про оплату праці» ст. ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. 1167 ЦК України, до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ДП «Харківський завод транспортного устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2017 року по лютий 2017 року в розмірі 4200 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 17440,80 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в розмірі 236,78 грн., грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн., а всього стягнути 26878,40 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 40 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Харківський завод транспортного устаткування» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача 0001; код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк