АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/9031/14-ц Головуючий суддя І інстанції Проценко Л. Г.
Провадження № 22-ц/790/3129/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Інтер-Інвест», 3-я особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року КС «Інтер-Інвест» звернулася з позовною заявою, у якій просила стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором №801565 у розмірі 42 300,00 грн. та в рівних частках з кожного сплачену суму судового збору у розмірі 423,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 11 квітня 2011 року на підставі письмової заяви ОСОБА_4, між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №801565, відповідно до умов ОСОБА_4 отримала в кредит у сумі 43 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % річних. Також, 11 квітня 2011 року у якості фінансового забезпечення вищезазначеного кредитного договору між КС «Інтер-Інвест» в особі ОСОБА_6 Правління ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, відповідно до умов якого поручителі зобов'язуються відповідати перед КС «Інтер-Інвест» за виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань. У зв'язку з порушення умов кредитних договорів та договорів поруки, не виконання зобов'язань з повернення боргу станом на 16.10.2014 року утворився борг у сумі 42 300,00 грн.

В подальшому позов уточнено, просили стягнути на користь КС «Інтер-Інвест» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №801565 у розмірі 42 300,00 грн., а також стягнути з відповідачів у рівних частинах сплачений судовий збір у розмірі 423,00 грн.

Відповідачами подано зустрічний позов, який ухвалою суду від 03 квітня 2015 р. обєднано в одне провадження з первісним позовом. Після неодноразових змін зустрічного позову остаточно просили визнати недійсним кредитний договір №801565 від 11.04.2011 року, укладений між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_4, визнати недійсним договір поруки від 11.04.2011 року, укладеного між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_5, визнати недійсним договір поруки від 11.04.2011 року, укладеного між КС «Інтер-Інвест» та ОСОБА_3 при цьому посилаючись на те, що підписання оскаржуваних договорів було здійснено у відсутності у КС «Інтер-Інвест» відповідної ліцензії, при здійсненні нечесної підприємницької практики, договори вчинено під впливом помилки та обману і насильства, що зумовлює їх недійсність.

Представник позивача підтримала первісний позов, проти задоволення зустрічного позову заперечувала та пояснила, що договори укладались та підписувались сторонами. Відповідачі не виконали договірних зобовязань і склалася заборгованість у розмірі 42 300,00 грн. Будь яких договорів щодо погашення кредиту взуттям чи іншим майном не укладалось. Відповідачі відмовилися від позовних вимог щодо визнання договору виконаним, а також не надали будь яких доказів на підтвердження недійсності договорів.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, заперечувала проти позовних вимог КС «Інтер-Інвест» та показала, що з головою правління КС у неї спочатку склалися дружні відносини і вона з 2010р. неодноразово брала кредити на розвиток бізнесу, але в подальшому в квітні 2011р. їй виставили заборгованість 600-700 тис. грн., з чим вона не була згодна. Син ОСОБА_6 Правління КС ОСОБА_7 та її чоловік погрожували, зазначаючи, що її ліквідують. Для улагодження конфлікту вона звернулася до знайомого ОСОБА_8, який умовив її визнати частину боргу в розмірі 340 тис. грн. і їй було запропоновано укласти договори на імя родичів на вказану суму, при цьому була домовленість про його сплату взуттям. В подальшому на вул.Римарській, 20 у будівлі КС «Родинний кредит» вона з родичами підписала договори кредиту і договори поруки. ОСОБА_8 з водієм охоронцем посезонно забирали взуття на загальну суму 260 тис. грн. та перевозили його на вул. Римарську, а дочка ОСОБА_7 продавала її. В опублікованих звітах КС за 2012, 2013р. зазначено, що прострочення кредитів не має. Договори кредиту ОСОБА_4 і договори поруки підписувались під тиском, а грошей після підписання договору ніхто не отримував. Вона не була ознайомлена зі Статутними документами ні з умовами кредитування, не знає чи є така інформація на стенді СК. Ні вона ні родичі не були членами Червоного хреста і КС не мала права займатися такою діяльністю. По вказаному договору будь яких договорів застави не укладалось також не укладалось договорів чи угод про погашення кредиту взуттям. У неї також була заборгованість в КС «Родинний кредит» по якому вона розрахувалась взуттям та автомобілем, який в подальшому викупив охоронець ОСОБА_8

Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 - ОСОБА_9 заперечувала проти позовних вимог КС «Інтер-Інвест» просила задовольнити зустрічний позов. Зазначила, що у Кредитної спілки на момент укладення договорів не була наявна ліцензія для видачі кредитів, тому відповідачі були введені в оману щодо можливості укладення з ними спірних договорів. Також відповідачі не мали на момент укладення договору ознаки членства Кредитної Спілки, оскільки не були членами Червоного хреста. Окрім того, кредитний договір та договори поруки підписувалися під тиском. Заборгованість за спірним кредитним договором не відображена у фінансовій звітності кредитної спілки. Кредитна спілка діяла на свій ризик та самостійно повинна нести відповідальність за спірним кредитним договором.

Представник відповідачів ОСОБА_10 проти позовних вимог КС «Інтер-Інвест» заперечував, підтримав зустрічний позов. Зазначив, що в кредитному договорі не міститься графіку погашення кредиту, не було рішення кредитного комітету про його надання, відсутні документи про преддоговірну роботу, а також фактично кредит не видавався. Погашення кредиту відбувалось за рахунок взуття, яке КС реалізувало. Крім того, позивачем пропущено строки звернення до поручителів.

Представник 3-ї особи Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області у своїх письмових поясненнях підтримав зустрічну позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 у частині порушення КС «Інтер-Інвест» при укладенні договору п .2 ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та у частині відсутності на момент укладення спірних договорів у КС «Інтер-Інвест» ліцензії на діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року позов Кредитної спілки «Інтер-Інвест» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто на користь Кредитної спілки «Інтер-Інвест» солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором №801565 від 11.04.2011 р. у розмірі 42 300 грн. (сорок дві тисячі триста) 00 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Інтер - Інвест», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області про визнання договорів недійсними відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати.

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено судом за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, за відсутності дослідження та перевірки всіх належних доказів.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 квітня 2011 року на імя ОСОБА_6 Правління КС Інтер-Інвест» надійшла письмова заява від ОСОБА_4 про видачу кредиту на суму 43 000 грн. У якості забезпечення кредитного договору ОСОБА_4 була запропонована фінансова порука ОСОБА_5, ОСОБА_3 (т.1 а.с.4)

11 квітня 2011 року між КС «Інтер-Інвест» в особі ОСОБА_6 Правління ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір про надання кредиту №801565, за яким позичальнику було надано кредит у розмірі 43 000 грн. зі сплатою 48 % за користування кредитом. Строк погашення боргу визначено в п.3.2 договору. (т.1 а.с.5)

Відповідно п. 1.1, п. 1.2 вищезазначеного кредитного договору Кредитодавець (Кредитна спілка «Інтер-Інвест») зобов'язується на умовах платності, зворотності, строковості та забезпеченості в порядку та на умовах, визначених цим договором, надати Позичальнику (ОСОБА_4О.) в кредит суму 43000 грн. протягом дводенного строку з дня підписання Договору Сторонами. Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування у розмірі 48 % річних.

У якості фінансового забезпечення даного кредитного договору 11 квітня 2011 року між КС «Інтер-Інвест» в особі ОСОБА_6 Правління ОСОБА_7 та відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладено договори поруки, за яким вони несуть перед кредитором відповідальність разом із боржником за виконання зазначеного кредитного договору. (т.1 а.с.6,7)

Відповідно до п. 1.1 Договорів поруки, Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитною спілкою за виконання Позичальником своїх зобов'язань, що випливають з Кредитного договору №801565 від 11 квітня 2011 року, укладеного між Позичальником та Кредитною спілкою.

Позивач відповідно до п.1.1. ч.1. Кредитного договору та ст.1054 ЦК України свої зобовязання за кредитним договором №801565 від 11 квітня 2011 року виконав у повному обсязі, про що свідчить видатковий касовий ордер № 200 від 11.04.2011р. (т.1 а.с.8)

Відповідачі свої зобовязання за Кредитним договором №801565 від 11 квітня 2011 року не виконують, у зв'язку з чим станом на 16.10.2014 року (момент звернення до суду) заборгованість за кредитним договором №801565 від 11 квітня 2011 року (строк виконання якого настав 11.04.2012 року) становить 42 300 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості. (т.4 а.с.40,41).

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що працює ОСОБА_6 Правління КС «Інтер-Інвест» і в 2010р. до неї звернулись ОСОБА_5, ОСОБА_3 та їх родичі щодо отримання кредиту, який в подальшому в строк повернули та мали гарні кредитні історії. 11.04.2011 року було видано кредит на суму 43 тис. грн. ОСОБА_4, поручителями договору виступили ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Платоспроможність позичальника встановлювала експертна комісія. Кредитними договорами займався кредитний інспектор, а в подальшому їх підписувала вона. Відповідачка частково сплачувала тіло та відсотки, а в подальшому за її заявою відсотки були скасовані. На даний час заборгованість з врахуванням повернених грошей та відсотків складає 42300грн. Відповідачами було сплачено обовязковий платіж в розмірі 200 грн., а членство в товаристві Червоного хреста є одним з другорядних ознак і відповідачі мають посвідчення. Кредитний договір укладався, а також виплачувались гроші і є касовий ордер. Кредит не був заставним і домовленості чи договору щодо погашення кредиту взуттям не було і взуття КС у відповідачів не брало. Відповідачі були ознайомлені зі статутом та положенням КС. Для видачі кредитів за рахунок власних коштів кредитній спілці не потрібна ліцензія, оскільки це основна форма діяльності кредитної спілки. ОСОБА_8 до 2013р. був головою наглядової ради КС, а його водій ОСОБА_11 до спілки не мав жодного відношення і не був її членом.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що працює головним бухгалтером в КС з 2009р. В квітні 2011 р. з ОСОБА_4 було укладено кредитний договір та видано 43 тис.грн. суми кредиту. У відповідачки була заборгованість по сплаті відсотків і за її заявою 30.12.2011р. погашення відсотків було припинено. Також відповідачка частково погасила і тіло кредиту в 2013р. і заборгованість на цей час складає 42300грн. Резерв формується за рахунок доходів кредитної спілки. З 2011р. по 2014р. були пропозиції по сплаті і приймати рішення кредитний комітет не мав права. Членский квиток Червоного хреста видавався за його наявності та одноразово сплачувався внесок. Вона була при укладенні договору та виписувала касовий ордер. Кошти для зручності видавалися на вул. Римарській у касі Родинного кредиту, оскільки КС на той час переїджала з вул.Сумська на вул.Пушкінську.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями п.1. ч.1 ст.1049 ЦК України закріплено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Оскільки відповідачами не надано доказів на спростування висновків суду про наявність заборгованості та обов'язку боржника за основним зобов'язанням, ОСОБА_4 її сплатити позивачу, колегія суддів погоджується з рішенням суду в цій частині.

При цьому колегія суддів відхиляє заперечення ОСОБА_3 та його предстакника про погашення заборгованості за кредитним договром за рахунок поставки відповідачами товару - партії взуття на користь КС «Інтер-Інвест», оскільки з наявні в матеріалах справи копій накладних не містять відомостей, що вказаний у них товар передається в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 801565 (а.с. 134-144 т.1)..

Проте, в частині солідарного обов'язку поручителів сплатити разом з основним боржником заборгованість за договром кредиту - рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості.

Так, згідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якшо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України регламентовано, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 7 Договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання діє до моменту припинення Договору про надання кредиту.

Згідно положень п. 7.1 Кредитного договору цей договір набуває чинності з дня його укладання та діє до 11 квітня 2012 р. та до повного виконання Позичальником зобовязання за цим договором.

Позивачем не надано доказів предявлення вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протягом шести місяців з дня настання строку не повного виконання зобовязання ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 306-7 висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин підлягає застосуванню правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 17.09.2014 року за наслідками розгляду справи 6-53цс14, оскільки в даній справі вирішується питання щодо припинення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Той факт, що в межах передбаченого у ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку поручителі сплачувати кредиттору частину заборгованості за основного боржника не призводить до поновлення поруки, оскільки цей строк після його закінчення поновленню чи продовженню не підлягає з огляду на його преклюзивний характер.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що порука за вказаним договором припинилась внаслідок спливу шестимісячного строку, протягом якого кредитор мав можливість заявити вимоги до поручителів про виконання ними своїх зобовязань.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи стосовно припинення поруки, порушив навдені норми матеріального права, якими врегульовані підстави для припиення поруки, тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції щодо солідарної відповідальності поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині, що стосується стягнення заборгованості із основного боржника за кредитним договром - залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325, 327ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Інтер-Інвест» заборгованості за кредитним договором №801565 від 11.04.2011 р. у розмірі 42 300 грн. (сорок дві тисячі триста) 00 коп. та в частині стягнення судового збору, поклавши його відшкодування в сумі 423 грн. 00 коп. на ОСОБА_4.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -