Справа № 352/757/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1014/2017
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Васильковського В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 02 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

25.05.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивував тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань по договору позики, укладеного між ним та ОСОБА_3 27.02.2015 року на суму 690234 грн., що еквівалентно 23000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 15.05. 2015 року, утворилась заборгованість, яка станом на 25.11.2015 року становила 1280826 грн., з яких - 662034 грн. сума боргу та 618792 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 у добровільному порядку не виконує зобов'язання за договором позики, та не виконує рішення Івано-Франківського міського суду від 25.11.2015 року про стягнення заборгованості 1280826 грн., просив звернути стягнення на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2240 га за цією ж адресою, переданими в іпотеку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором від 27.02.2015 року.

Рішенням Тисменицького районного суду від 02 серпня 2016 року позов задоволено.

В рахунок часткового виконання зобов'язань ОСОБА_3 і погашення нею заборгованості, що випливає з договору позики від 27.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернуто стягнення на предмет іпотеки вартістю 700000 грн., а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 58) та земельну ділянку, на якій знаходиться дане домоволодіння, площею 0,2240 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 58) шляхом передачі іпотекодержателю ОСОБА_2 вказаних домоволодіння та земельної ділянки у власність та визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 58) та земельну ділянку, на якій знаходиться дане домоволодіння, площею 0,2240 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 58) відповідно до договору іпотеки від 27.02.2015 р., укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрованого в реєстрі за № 250.

Припинено право власності іпотекодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 Івано-Франківської області (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна58) та земельну ділянку, на якій знаходиться дане домоволодіння, площею 0, 2240 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 58).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6890 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність рішення суду та зазначає, що як у ст.39 ЗУ «Про іпотеку» так і у договорі іпотеки від 27.02.2015 року передбачено, що за рішенням суду предмет іпотеки підлягає реалізації шляхом проведення процедури прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Тобто, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону) він має право звернутись до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону, якою передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, визначеної ст. 38 ЗУ «Про іпотеку».

Апелянт зазначає, що в порушення вимог ст.215 ЦПК суд не вказав розрахунок та суму заборгованості по договору позики з урахуванням пені, для погашення якої визнав за позивачем право власності на передане в іпотеку нерухоме майно, а лише зазначив у резолютивній частині рішення суду в рахунок часткового виконання зобов'язань.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд, вирішивши питання про припинення права власності іпотекодавців на домоволодіння та земельну ділянку, не мотивував такий висновок нормами матеріального права.

ОСОБА_3 також вказує на те, що при поданні позовної заяви ОСОБА_2 не доплатив судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Інші сторони в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі іпотеки міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

При цьому суд посилався на ст.37 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до положень якої, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2015 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 690234 грн., що еквівалентно 23000 доларам США, на строк до 15.05.2015 року, про що сторони уклади договір позики.(а.с.8)

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 27.02.2015 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали в іпотеку домоволодіння АДРЕСА_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.11.2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 1280826 грн. заборгованості за договором позики, а саме 662034 грн. боргу та 618792 грн. пені.

Встановлено, що ОСОБА_2 заявив вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому у власність та визнання за ним права власності на передані в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку, та припинення права власності іпотекодавців на зазначене нерухоме майно.

Колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на передане в іпотеку майно є позасудовим способом захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому колегія суддів враховує висловлену у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2967цс16 правову позицію наступного змісту.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст.3607 ЦПК висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пари таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2017 року було відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до вирішення справи по суті, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави 7579 грн. судового збору належних до сплати за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 02 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави 7579 грн. судового збору із зарахуванням на рахунок УДКСУ у м. Івано-Франківську:

Код ЄДРПОУ отримувача-37952250;

Банк отримувача - ГУДКСУ в Івано-Франківській області;

Код банку отримувача (МФО) - 836014;

Рахунок отримувача - 0002;

Код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчука

В.М. Васильковський