РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2017 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М. О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ПАТ «Фортуна-Банк»

про стягнення пені, моральної шкоди та визнання боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фортуна-Банк», в якому після подання заяв про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 277877,79 доларів США, моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та визнати борг ПАТ «Фортуна-Банк» перед ним в розмірі позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач не виконує грошові зобовязання по виконавчому листу, що виданий Кузнецовським міським судом 16.12.2014 року Відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати роботу згідно з договором ,за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня в розмірі 3% вартості роботи(послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Станом на 22.09.2014 року заборгованість відповідача становить 552,16 доларів США. На даний час судове рішення не виконано, термін неповернення становить 857 дні з 23.09.2014 року по 27.01.2017 року, а тому на його користь з відповідача підлягає стягнення 277877,79 доларів США пені та 1000 грн. моральної шкоди. Крім цього, було подано заяву від 07.03.2017 року до боржника про визнання кредиторських вимог під час ліквідації боржника, а тому у звязку з ліквідацією банку вважає, що є підстави для визнання борг ПАТ «Фортуна-Банк» перед ним в розмірі позовних вимог. Просить позов задоволити.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, однак з позову видно, що позов підтримують повністю, просять такий задовольнити та розгляд провести без їх участі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи повторно не зявилася, та про причини неявки суд не повідомив. В письмових запереченнях проти позову заперечив такий позов, просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в запереченні, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що згідно рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30.09.2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ПАТ «Фортуна-банк» про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, відсотків, пені та процентів за прострочення виконання грошового зобовязання та стягнуто на користь ОСОБА_2 3379,12 доларів США, що на 22.09.2014 року складає 45550,53 грн. та на користь ОСОБА_1 стягнуто 10646,07 доларів США,що станом на 22.09.2014 року складає 143509,02 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.11.2014 року скасовано в частині розрахунку процентів на банківський вклад та в частині стягнення на користь ОСОБА_2, ОСОБА_1 грошових коштів та ухвалено в цій частині нове рішення,яким стягнуто з ПАТ «Фортуна-банк» на користь ОСОБА_110584,66 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 158558,21грн.

13.01.2015 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження ВП №45976205 з виконання виконавчого листа про стягнення з ПАТ «Фортуна-банк» на користь ОСОБА_1 10584,66 доларів США,що становить 158 558,21грн.

Згідно платіжного доручення №68/71 від 20.01.2015 року ПАТ «Фортуна-банк» перерахував 158 558,21грн. ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві на виконання рішення суду.

Як вбачається з ухвали Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.06.2015 року, яка набула чинності, визнано неправомірними та скасовано постанови держаного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 27.05.2015 року та від 26.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП№45976205. Даною ухвалою встановлено,що відсутні відомості про перерахування коштів стягувачу ОСОБА_1, боржником не доведено повного і належного виконання судового рішення в користь стягувачів в іноземній валюті.

Як вбачається з позовної заяви, станом на 22.09.2014 року заборгованість відповідача з врахуванням виправлення описки судом апеляційної інстанції та 3% річних становить 552,16 доларів США та судове рішення не виконано по даний час.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, не надав доказів на спростування позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України).

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справах №6-37цс16, №6-2558цс15, №180/1179/15ц.

Відповідно до ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в 1рік до позовних вимог про стягнення неустойки.

Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.03.2017 року у справі №465/7037/15-ц позов часткового задоволено та стягнуто з ПАТ «Фортуна-Банк» в користь ОСОБА_1 6013,02 доларів США пені, що еквівалентно 161 209,07 грн. Вказане судове рішення не оскаржувались та набрало законної сили.

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи.

Згідно із ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть заявляти ту саму позовну вимогу з тих самих підстав а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадовий чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.ст. 122 ч.2 п.2, 205 ч.1 п.2 ЦПК України, в Україні діє принцип преюдиціальності судових рішень, за яким судове рішення, яке набрало законної сили не може бути ревізоване або переглянуте іншим судом у іншому процесі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, що заочним рішенням суду було стягнуто з ПАТ «Фортуна Банк» в користь ОСОБА_1 6013,02 доларів США пені, що еквівалентно 161 209,07 грн. яке постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відтак провадження по справі в цій частині позовних вимог до ПАТ «Фортуна Банк» про стягнення пені у розмірі 6013,02 доларів США, підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в 1(один) рік до позовних вимог про стягнення неустойки.

За наведених підстав позовні вимоги щодо стягнення пені за період 23.09.2015 року по 27.01.2017 року не підлягають задоволенню на підставі ст.258 ЦК України, та те, що на момент ухвалення рішення судом у банку вже розпочато процес ліквідації, під час дії якої вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються, і стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливе, а тому суд вважає, що слід відмовити в цій частині позовних вимог.

Також суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами існували договірні правовідносини, які регулюються спеціальним Законом України «Про захист прав споживачів» та нормами ст.ст. 625, 1058 ЦК України, однак у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Крім цього, не передбачає такої відповідальності і договір, укладений між сторонами.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, на якій ґрунтуються вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності повинен обов'язково з'ясувати наявність моральної шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Доказів на підтвердження того, що з вини відповідача йому завдано моральну шкоду, наявність такої шкоди, причинний зв'язок між шкодою і протиправними діяннями відповідача, позивач не надав. Тому із заявлених підстав у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити за недоведеністю.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 26.01.2017 року №55-рш/БТ «Про внесення ПАТ «Фортуна Банк» до категорії неплатоспроможних»виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.01.2017 року №320 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Фортуна Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора баку».

Відповідно до ч. ч. ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Частиною першою та частиною другою ст. 26 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», відповідно до якого, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої ст. 26 цього Закону.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку (п. 4 р. III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами №14 від 09.08.2012).

Отже, з метою належного захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зокрема з метою забезпечення гарантованого Законом України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» відшкодування коштів за вкладами, уповноважену особу Фонду наділено правом складати відповідний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднання боржника і кредитора в одній особі.

Згідно п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язання за домовленістю сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначені ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з 23.02.2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює виплати коштів вкладникам ПАТ «Фортуна Банк».

Відповідно до рішення правління НБУ України від 21.02.2017 року №89-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фортуна Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 21.02.2017 року №665 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Фортуна Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку»

Задоволення вимог кредиторів реалізується в процедурі ліквідації банків відповідно розділу VIII «Ліквідація банків» вказаного закону , в якій згідно з порядком , передбаченим цим Законом, складається реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснюється заходи щодо задоволення вимог кредиторів

Так, у разі ліквідації банку задоволення таких кредиторських вимог здійснюватиметься у черговості, визначеній у статті 52 Закону за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку.

Порядок та строки подання кредиторських вимог встановлено ст.ст.45,49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у звязку з невідповідністю цієї процедури порядку погашення вимог кредиторів, встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". А тому внаслідок ліквідації ПАТ «Фортуна-Банк» відсутні будь-які правові підстави для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку. Разом з тим, позивач не позбавлений можливості захистити свої майнові права в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. ОСОБА_3 особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Обраний позивачем спосіб захисту свого нібито порушеного права не співвідноситься із визначеним законом способом захисту прав.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що визнання боргу ПАТ «Фортуна-Банк» перед позивачем в розмірі позовних вимог є передчасний, необґрунтований та таким, що порушує порядок задоволення вимог кредиторів, встановлений вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення кредитних вимог позивача в іншому порядку, ніж передбачає цей Закон, буде порушувати баланс інтересів кредиторів та буде суперечити цьому Закону. Тому із заявлених підстав у задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 31, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК до ОСОБА_3 про стягнення пені у розмірі 6013,02 доларів США, що її стягнуто за заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від13 березня 2017, провадження у справі закрити, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ПАТ «Фортуна-Банк» про стягнення моральної шкоди та визнання боргу - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.