Справа № 204/3758/17
Провадження № 2/204/1365/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» ДМР про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» ДМР про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 15 949,74 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, ОСОБА_1 з 01.11.2016 року по 03.04.2017 року працювала на посаді юрисконсульта у КП «Теплоенерго» ДМР. 03.04.2017 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗУпП. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено не в день звільнення, а лише 25.05.2017 року, не виплачено грошові кошти в сумі 192,45 грн. Інформації щодо належних їй до виплат сум вона не отримувала. При розрахунку середнього заробітку позивач брала заробітну плату за лютий та березень 2017 року. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 15 949,74 грн. При цьому посилалась на положення ст.ст.116, 117 КЗпП, а також положення п.п. 2, 3, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. У звязку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» ДМР ОСОБА_2 надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідач не погоджується з предявленим позовом, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права з огляду на наступне. Так, ОСОБА_1, протягом 2016 - 2017 років перебувала з КП «Теплоенерго» в трудових правовідносинах, а саме займала посаду юрисконсульта служби реалізації та збору платежів з 01 листопада 2016 року по 03 квітня 2017 року, про що свідчить запис у трудовій книжці. В період з 16 по 24 березня 2016 року позивач перебувала на лікарняному по догляду за дитиною. З 3 квітня 2017 року звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. ОСОБА_4 позовної заяви позивач стверджує що при звільненні її з КП «Теплоенерго», підприємством не був проведений розрахунок в повному обсязі, як того вимагає стаття 116 КЗпП. Але дане твердження не відповідає реальним обставинам взаємовідносин, що виникли при звільненні позивача. Так, відповідно до розрахункового листка за квітень 2017 року ОСОБА_1 мала отримати: всього виплат 3 166,50 грн. Дана сума складається з: оклад по годинам за 1-3 квітня 261,05 грн., оплата лікарняного по догляду за дитиною за 16-24 березня 2017 року 986,94 грн., компенсація відпустки 3 004,60 грн. При цьому, утримано податків та зборів 829,26 грн. Всього до виплати належало 2 436,39 грн. До того ж позивачу належала до виплати сума у розмірі 730,11 грн., яка є похідною невиплаченою сумою заробітної плати за березень 2017 року. Обидві належні до виплати суми, в розумінні ст. 116 КЗпП були перераховані позивачу на її платіжну картку, відкриту в КП «Приватбанк», своєчасно, а саме 03.04.2017 року, про що свідчить банківська виписка від 12.06.2017 року. В той же час, позивачу залишалась невиплаченою сума допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 986,94 грн. Листком непрацездатності серії АДБ № 094976, виданим КЗ ДЦ ПМСД № 7, визначено період непрацездатності ОСОБА_1 з 16.03.2017 року по 24.03.2017 року. До роботи позивач мала стати 25.03.2017 року, при цьому листок зданий до табельника 27 березня 2017 року. Для проведення фінансування для матеріального забезпечення застрахованим особам ОСОБА_3 підприємством «Теплоенерго» 04 квітня 2017 року подано на адресу Соборної районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву розрахунок із переліком застрахованих осіб, яким мала бути проведена виплата допомоги. Загальна сума коштів, що підлягали перерахуванню відділенням Фонду на рахунок підприємства складала 58 452,84 грн. 11 квітня 2017 року Соборна районна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснила перерахування коштів відповідно до вищевказаної заяви розрахунку. 12 квітня 2017 року відповідно до п. 9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, підприємством направлено на адресу КБ Приватбанк відомість розподілу заробітної плати. Цього ж дня, дані грошові кошти у сумі 794,49 гривні (допомога по тимчасовій непрацездатності після утримання податків та зборів) перераховані банком на особисту карту позивача, що відображено у банківській виписці від 12.06.2017 року. За результатами закриття бухгалтерських операцій за квітень 2017 року, у травні 2017 року проведено перерахунок, яким виявлено переплату по податкам на доходи фізичних осіб. Дана переплата виникла у звязку із подвійним оподаткуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 986,94 гривні. Так, під час розрахунку суми податків, які підлягають утриманню з працівника, було включено до бази оподаткування дохід у вигляді «оплата лікарняного по догляду за дитиною за 16-24 березня 2017 року: 986,94 грн.», який включений відповідно до розрахункового листка за квітень 2017 року до графи «1.Начислено». При цьому на час формування розрахункового листка та час звільнення позивача, даний листок непрацездатності оплачений не був, але був включений до нарахування. В той же час, при отриманні коштів для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, які надійшли з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, з 986,94 грн. допомоги був також утриманий податок на доходи фізичних осіб. Таким чином відбулось подвійне оподаткування з одних і тих саме сум. За результатами перерахунку, проведеного згідно з пп. 169.4.2 Податкового кодексу України, виявлені зайво утримані грошові кошти, які і були у подальшому повернуті платникові податку, тобто позивачеві, на її банківську картку трьома платежами, від 19.05.2017р. - 38,49 грн., 23.05.2017 р. - 46,19 грн., 25.05.2017 р. - 107,77 грн., на загальну суму 192,45 грн. Зазначив, що таким чином, підприємство жодним чином не порушувало вимоги КЗпП України, діяло виключно в межах нормативних актів та неухильно дотримувалось вимог законодавства, як податкового, так і про загальнообовязкове державне соціальне страхування. Враховуючи наведене, вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з цим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16 серпня 2017 року позивач надала суду письмові пояснення на заперечення відповідача, у яких зазначила, що відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення, а саме 03 квітня 2017 року відповідач повинен був виплатити всі суми, що належать позивачу від підприємства. Посилаючись на ст.ст. 164.6 ст.164, ст.164.1.2 Податкового кодексу України, ст.34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», вважає, що відповідач незаконно утримав податок на доходи фізичних осіб у вигляді «оплата лікарняного по догляду за дитиною за 16-24 березня 2017 року», який включений до розрахункового листка за квітень 2017 року, тому як податок перераховується після надходження суми коштів на рахунок страхувальника.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, посилалася на письмові пояснення на заперечення, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Також суду пояснила, що у березні 2017 року, а саме з 16 по 24 березня 2017 року вона перебувала на лікарняному по догляду за дитиною. Приступила до праці 27 березня 2017 року у понеділок. 03 квітня 2017 року відповідач повинен був виплатити всі суми, що належать позивачу від підприємства. Однак, останні нарахування були здійсненні відповідачем 19.05.2017 - 38,49 грн., 23.05.2017р. - 46,19 грн., 25.05.2017 року - 107,77 грн., на загальну суму 192,45 грн. На підприємстві 5-ти денний робочий тиждень. У лютому та у березні 2017 року у відпустці не була.

Представник відповідача ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» ДМР - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з підстав наведених у письмових запереченнях. Також пояснив, що дійсно відповідно до ст.116 КЗпП, підприємство повинно було провести всі виплати ОСОБА_1 при звільненні 03 квітня 2017 року. Ці кошти були перераховані у день звільнення позивача, а саме кошти, які підлягають сплаті з підприємства. Однак, оскільки позивач в березні перебувала на лікарняному по догляду за дитиною, то кошти, які вона мала отримати за час перебування її на лікарняному, не є такими коштами, які підлягають перерахуванню підприємством, установою та організацією, а вони перераховуються Фондом соціального страхування з тимчасової непрацездатності і в подальшому вони були перераховані позивачу вказаним Фондом соціального страхування. Крім того, у звязку з тим, що під час звільнення необхідно було провести бухгалтерські розрахунки, а лікарняний був наданий позивачем лише 27 березня 2017 року, про що зазначено у лікарняному, то бухгалтерія підприємства з метою правильного оподаткування, провела утримання податків, у тому числі і військового збору з усієї суми, яка підлягала сплаті позивачу. Але, сума за лікарняний була перерахована значно пізніше, а саме 12 квітня 2017 року, а податки були з неї вже утриманні. У подальшому, з метою недопущення наявності заборгованості а ні перед колишнім працівником, а ні перед державою, було проведено перевірку в межах ст.169 ПК України. Перевіркою було встановлено переплату у вигляді зайве утриманих податків з працівника, тому дана сума була повернута позивачу лише у травні 2017 року. Зазначив, що слід звернути увагу, що уся сума заробітної плати, відпустки та інші складові, що підлягають виплаті працівнику при звільненні безпосередньо підприємством, була здійснена у день звільнення позивача і ніяк не пізніше. А всі суми, які проходили по банківській відомості з призначенням «Заробітна плата» КП «Теплоенерго», вони не є автоматично заробітною платою або іншими виплатами, які належать безпосередньо від підприємства. Банк не розділяє види платежів, що надходять на зарплатну картку (лікарняні, податки, відпустки), а зараховує всі платежі під призначенням «заробітна плата». Тому, позивач з цього приводу, вважає ці кошти заробітною платою. Але, це є переплачені, занадто утримані у попередньому періоді податками, які повернуті позивачу у травні 2017 року. Як пояснила головний бухгалтер підприємства, подвійне утримання податків відбулося автоматично завдяки програмного бухгалтерського комплексу, який обслуговує нарахування заробітної плати. Тобто, коли закривається відповідний місяць, то програма автоматично вираховує суму, яка повинна бути утримана, тому відбулося оце подвійне оподаткування. Зазначив, що під час звільнення, коли проводили розрахунок, відбулося перше оподаткування за березень 2017 року, а вдруге оподаткування відбулося у квітні 2017 року, коли проводили зарахування виплати з Фонду соціального страхування, у звязку з автоматичним розрахуванням сум. Вважає, що можливо, подвійне оподаткування сталося внаслідок дій бухгалтерів підприємства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні письмові докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 була прийнята до ОСОБА_3 підприємства Дніпропетровської міської Ради «Теплоенерго» на посаду юрисконсульта до служби реалізації та збору платежів (наказ № 490к від 28.10.2016), що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.5).

ОСОБА_4 наказу № 100-к від 03 квітня 2017 року, позивач ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 5).

ОСОБА_4 статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільнені було проведено лише 25 травня 2017 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 4KGC-K440-HM7R-3Q48 від 12 червня 2017 року (а.с.6).

Так, згідно вказаної довідки № 4KGC-K440-HM7R-3Q48 від 12 червня 2017 року, останні нарахування (зарплата) ОСОБА_1 були здійсненні відповідачем КП «Теплоенерго» 19.05.2017 року у розмірі 38,49 грн., 23.05.2017року у розмірі 46,19 грн., 25.05.2017 року у розмірі 107,77 грн., а всього на загальну суму 192,45 грн. Вказані обставини визнавалися також і відповідачем.

Враховуюче викладене, в червні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом і просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 15 949,74 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до розрахункового листка за квітень 2017 року ОСОБА_1 мала отримати: всього виплат 3 166,50 грн. Дана сума складається з: оклад по годинам за 1-3 квітня 261,05 грн., оплата лікарняного по догляду за дитиною за 16-24 березня 2017 року 986,94 грн., компенсація відпустки 3 004,60 грн. При цьому, утримано податків та зборів 829,26 грн. Всього до виплати належало 2 436,39 грн. До того ж позивачу належала до виплати сума у розмірі 730,11 грн., яка є похідною невиплаченою сумою заробітної плати за березень 2017 року. Обидві належні до виплати суми, в розумінні ст. 116 КЗпП були перераховані позивачу на її платіжну картку, відкриту в КП «Приватбанк», своєчасно, а саме 03.04.2017 року, про що свідчить банківська виписка від 12.06.2017 року. В той же час, позивачу залишалась невиплаченою сума допомоги у звязку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 986,94 грн., оскільки позивач з 16 по 24 березня 2017 року перебувала на лікарняному по догляду за дитиною, лікарняний був наданий позивачем лише 27 березня 2017 року, про що зазначено у лікарняному, то бухгалтерія підприємства з метою вірного оподаткування, провела утримання податків, у тому числі і військового збору з усієї суми, яка підлягала сплаті позивачу. Але, сума за лікарняний була перерахована значно пізніше, а саме 12 квітня 2017 року, а податки були з неї вже утриманні. Тобто відбулося подвійне оподаткування з одних і тих саме сум.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №JVUA- 2BVM-PF6Q R78P від 12 червня 2017 року, 03 квітня 2017 року КП «Теплоенерго» було нараховано до виплати ОСОБА_1 зарплата - 3166,50 грн. (2436,39 грн.+730,11 грн.) (а.с.8).

Також, згідно вказаної довідки № JVUA- 2BVM-PF6Q R78P від 12 червня 2017 року, КП «Теплоенерго» нарахувало до виплати ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 794,49 грн. 12 квітня 2017 року (а.с.8).

ОСОБА_4 непрацездатності, серія АДБ № 094976 виданим КЗ ДЦ ПМСД №7 визначено період непрацездатності ОСОБА_1 з 16.03.2017 року по 24.03.2017 року (а.с.25). У даному листку непрацездатності зазначено, що до роботи позивач мала стати 25 березня 2017 року, листок зданий до табельника 27 березня 2017 року.

В судовому засіданні встановлено, та це не оспорюється сторонами, що за даним листком непрацездатності позивач мала отримати допомогу по тимчасовій непрацездатності в розмірі 986,94 гривні (без урахування податків і зборів).

Для проведення фінансування для матеріального забезпечення застрахованим особам ОСОБА_3 підприємством «Теплоенерго» 04 квітня 2017 року подано на адресу Соборної районної виконавчої дирекції Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціальногострахування з тимчасової втрати працездатності заяву - розрахунок із переліком застрахованих осіб яким мала бути проведена виплата допомоги. Загальна сума коштів, що підлягали перерахуванню відділенням Фонду на рахунок підприємства складала 58 452,84 грн., з яких 986,94 грн. за період тимчасової непрацездатності (з 16.03.2017 р. по 24.03.2017 р.) на імя ОСОБА_1 (а.с.26-27).

11 квітня 2017 року Соборна районна виконавча дирекція Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності здійснила перерахування коштів, відповідно до вищевказаної заяви - розрахунку, що підтверджено платіжним дорученням № 3412 від 11.04.2017 року (а.с.28).

12 квітня 2017 року КП «Теплоенерго» направлено на адресу КБ Приватбанк відомість розподілу заробітної плати щодо перерахування ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 794,49 грн. (допомога по тимчасовій непрацездатності після утримання податків та зборів) (а.с.29), які 12.04.2017 року перераховані банком на особисту карту позивача, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № JVUA- 2BVM-PF6Q R78P від 12 червня 2017 року (а.с.8).

Крім того судом встановлено, що після звільнення позивача з підприємства у травні 2017 року на КП «Теплоенерго» ДМР було виявлено переплату по податкам на доходи фізичних осіб, яка виникла у зв'язку із подвійним оподаткуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 986,94 гривні. Під час розрахунку суми податків які підлягають утриманню з працівника, було включено до бази оподаткування дохід у вигляді «оплата лікарняного по догляду за дитиною за 16-24 березня 2017 року: 986,94 грн.», який включений відповідно до розрахункового листка за квітень 2017 року до графи «1.Начислено». При цьому на час формування розрахункового листка та час звільнення позивача, даний листок непрацездатності оплачений не був, але був включений до нарахування. А при отриманні коштів для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, які надійшли з Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у квітні 2017 року, з 986,94 грн. допомоги був також утриманий податок на доходи фізичних осіб.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що подвійне оподаткування заробітної плати позивача сталося з вини відповідальних працівників відповідача, які нараховують заробітну плату усім працівникам підприємства. Суми, які були надміру стягнуті у вигляді податків з заробітної плати позивача, у подальшому були повернуті платникові даних податків (позивачу), на її банківську картку трьома платежами, від 19.05.2017р. - 38,49 грн., 23.05.2017 р. - 46,19 грн., 25.05.2017 р. - 107,77 грн., на загальну суму 192,45 грн. (а.с.6).

За змістом розяснення, даного судам у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», обовязок довести відсутність своєї вини у непроведенні розрахунку із звільненим працівником у день звільнення покладається на роботодавця.

Суд критично ставиться та не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що подвійне оподаткування та як наслідок неповний розрахунок з позивачем, сталося не з вини підприємства, оскільки вказані твердження спростовуються фактичними обставинами встановленим під час судового засідання, а належних доказів в обгрунтування своїх заперечень та того факту, що підприємство не винне у несвоєчасній виплаті позивачу усіх належних їй сум, представник відповідача суду не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у день звільнення ОСОБА_1 - 03 квітня 2017 року з займаної нею посади, з вини підприємства, останній не в повному обсязі була здійснена виплата всіх належних їй сум від підприємства.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Так, Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 підприємства «Теплоененрго» ДМР середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 15 949,74 грн.

Суд, для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку керується Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі - Порядок).

В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до абз. 2 п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

ОСОБА_4 п. 5 Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Аналізуючи довідки про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 суд вважає за необхідне визначити середньоденну заробітну плату на підставі відомостей за листопад 2016 року та грудень 2016 року, оскільки ці місяці позивач працювала кожний робочий день, у відпустці та на лікарняному не перебувала. Крім того відомості щодо кількості робочих днів у березні 2017 року містять помилку, оскільки згідно розрахункового листка за березень 2017 року (а.с. 9) позивач працювала 11 робочих днів, в той час як згідно табелів обліку робочого часу (а.с. 50) позивач працювала 10 робочих днів, що позбавляє суд можливості встановити точну кількість робочих днів. У січні 2017 року та лютому 2017 року позивач неодноразово перебувала на лікарняному та у відпустці по догляду за дитиною. Отже, останніх два повних робочих місяця, які позивач пропрацювала у відповідача, є листопад 2016 року та грудень 2016 року.

У листопаді 2016 року позивачу було нараховано 4 500,00 грн., що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2016 року (а.с. 55).

У грудні 2016 року позивачу було нараховано 4 960,00 грн., що підтверджується розрахунковим листом за грудень 2016 року (а.с. 55).

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Середньоденна заробітна плата позивача, відповідно до заробітної плати за останні два повних відпрацьованих місяці згідно наданих відомостей становить: листопад 2016 року 4 500,00 грн., грудень 2016 року 4 960,00 грн., що разом складає (4 500,00 грн. + 4 960,59 грн. = 9 460,00 грн.) поділеної на кількість робочих днів за ці два місяці (22 + 22 = 44 дні) = 215,00 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 215,00 грн.

Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 04 квітня 2017 року і по день проведення фактичного розрахунку - 25 травня 2017 року.

При цьому суд враховує, що згідно наказу № 72 від 31.11.2017 року виданого КП «Теплоенерго» ДМР (а.с. 42) вбачається, що на підприємстві у період з 01 травня 2017 року по 15 жовтня 2017 року введено трьохденний робочий тиждень (з додатковими вихідними днями у четвер та пятницю).

З дати звільнення ОСОБА_1, тобто з 03.04.2017р. по день фактичного розрахунку з нею 25.05.2017 року, враховуючи трьохденний робочий тиждень підприємства у травні 2017 року, пройшло 28 робочих днів (19 днів у квітні 2017 року та 9 робочих днів у травні 2017 року). Тобто, кількість робочих днів за період з 04 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року складає 28 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 04 квітня 2017 року по 25 травня 2017 року складає: 28 день х 215,00 грн. = 6 020,00 грн. (вказана сума визначена без урахування податків й інших обов'язкових платежів, належних до утримання).

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути 6 020,00 грн.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі ст.ст. 83, 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 174, 209, 212-215, 224 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» ДМР про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.37, ЄДРПОУ - 32688148) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 1, кв. 239, РНОКПП - НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 020,00 (шість тисяч двадцять гривень, 00 копійок) з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, б.37, ЄДРПОУ - 32688148) на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок вісім гривень, 46 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез