АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 754/7075/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Клочко І.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
№22-ц/796/3628/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Перетятько А.К.

за участю:

відповідача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з яких з просить солідарно стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 32933,36 долари США, 250 грн, що еквівалентно станом на 19 квітня 2016 року 839141 грн 91 к.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №К2V4AK01593292 від 21 грудня 2005 року відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_5 кредит у сумі 8242 долари США, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-косове обслуговування у розмірі 0,37 % від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати на строк до 20 грудня 2010 року. Порушуючи умови договору боржник не виконує взяті на себе зобов'язання.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором №К2V4AK01593292 від 21 грудня 2005 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 21 грудня 2005 року укладено договори поруки №К2V4AK01593292/1 та №К2V4AK01593292/2.

У зв'язку з тим, що позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором виникла кредитна заборгованість, яку позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Сокуренко Н.В. в інтересах ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки кредитний договір в судовому порядку не визнавався недійсним та не встановлено припинення дії договору та вказує, що договором поруки сторони визначили строк позовної давності тривалістю 5 років. Крім того вказує, що суд помилково застосував норми закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та декрет КМУ « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у доларах США.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Позивач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 21 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №К2V4AK01593292, умовами якого визначено, що позивач надав ОСОБА_5 кредит у сумі 8242 долари США, зі сплатою відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,37 % від суми виданого кредиту щомісяця в період оплати на строк до 20 грудня 2010 року (а.с. 12-13).

На забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_5 за кредитним договором №К2V4AK01593292 від 21 грудня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки, умовами яких визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.15,16).

Пунктом 3 договору поруки визначено, що поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом банк виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, проте ОСОБА_5 належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 19 квітня 2016 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 32933 доларів США, яка складається з: 3769,03 доларів США - заборгованості за кредитом; 9322,52 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 579,50 доларів США - заборгованості по комісії за користуванні кредитом; 19262,31 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідач ОСОБА_5 належним чином не виконала свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Крім того, цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Судом встановлено, що останній платіж ОСОБА_5 за кредитним договором №К2V4AK01593292 від 21 грудня 2005 року сплачено 01 вересня 2009 року отже судом вірно встановлено, що строк позовної давності має обчислюватись саме з цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом кредитор 21 квітня 2016 року направив до боржника та поручителів повідомлення про необхідність повернути грошові кошти.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що умовами договорів поруки сторони погодили про їх дію до повного припинення зобов'язань боржника, оскільки такий строк не є строком для захисту порушеного права. Це строк Існування самого зобов'язання поруки. Таким чином і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-1451цс16 від 14 вересня 2016 року).

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст.ст.47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте положення ч. 2 ст. 192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні (правова позиція Верховного Суду України у справі №3-29гс15 від 1 квітня 2015 року ).

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у доларах США, а тому посилання позивача на те, що судом безпідставно застосовано декрет КМУ « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», є необґрунтованими.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу СокуренкоНаталії Вікторівни в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: