Справа № 355/421/17
Провадження № 2/355/289/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременка В.М.

за участю секретаря Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство ОСОБА_2 «Приват Банк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У відповідності до укладеного договору № бн від 10.07.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 "Правил користування платіжною карткою", Боржник доручає списання з будь якого рахунку відкритого в Банку з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежів ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Згідно п. 2.1.1.3.5 "Умов та правил надання банківських послуг" Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Як зазначає в позові ОСОБА_2, у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, Відповідач станом на 31.01.2017 року має заборгованість - 37831.06 грн., яка складається з наступного:

1327.68 грн. - заборгованість за кредитом;

30015.71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

4210.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

1777.67 грн. - штраф (процентна складова).

Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором Відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПІРИВАТБАНК".

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

ПАТ КБ "ПІРИВАТБАНК" просить суд стягнути із ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 37831.06 грн. та судові витрати у розмірі 1600.00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК" в судове засідання на розгляд справи не з,явився. Надали суду клопотання про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Представник відповідачаОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та подав заяву від імені ОСОБА_3 про застосування позовної давності, пославшись на те, що ОСОБА_3 здійснював платежі на картку:

03.08.2012 - 1000грн.

15.08.2012 - 1000 грн.

17.08.2012 - 150 грн.

20.08.2012 - 300 грн.

22.10.2012 - 1500 грн.

15.01.2013 - 400 грн. - останній платіж

Всього-4350 грн.

Відповідно до вимог п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою» (зазначеного в позові) ОСОБА_2, за дорученням Клієнта, повинен був списувати з будь якого платежу ОСОБА_3 грошові кошти для здійснення повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Згідно даного пункту ОСОБА_3 навіть доручив банку здійснення таких операцій.

Аналогічні повноваження банк мав за дорученням ОСОБА_3 і у відповідності до п. 2.1.1.3.5. « Умов та правил надання банківських послуг».

Однак, всупереч вимогам вищенаведених Правил та Умов, не виконуючи доручень Клієнта, Банк не списував з кожного платежу ОСОБА_3 кошти для погашення заборгованості. Таким чином заборгованість виникла за вини, бездіяльності, самого Банку.

До свого позову «ПриватБанк» додав ОСОБА_6 з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», якою користувався ОСОБА_3 Згідно даних тарифів він повинен був здійснювати щомісячний платіж для погашення кредиту.

Згідно виписки по карті від 13.05.2017 року, яка була надана відповідачу ОСОБА_7 філією «Приватбанку», останній платіж ОСОБА_3 здійснив 15.01.2013 року.

Аналогічна інформація міститься у «Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.07.2012 року, укладеним між «ПриватБанком» і ОСОБА_3, станом на 31.01.2017 року, який позивач додав до позовної заяви. В даному документі, в графі «погашення процентів», яка відображає банківську операцію після здійснення Клієнтом чергового платежу по картці, також зазначається, що останнє погашення процентів, тобто і останній платіж, були здійсненні саме 15.01.2013 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи, що ОСОБА_3 повинен був здійснювати обов'язковий щомісячний платіж, що встановлено «Правилами користування платіжною карткою» та визначено у вищенаведених «Тарифах обслуговування кредитних карт», перебіг позовної давності в даному випадку почався з 15.02.2013 року, тобто з моменту коли були порушені права позивача.

Саме останній платіж за грошовим зобов'язанням враховується при обчисленні строку позовної давності. Дана правова позиція визначена Верховним Судом України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15. і застосовується в судовій практиці.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення в повному обємі.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № бн від 10.07.2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 1300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач ПАТ «Універсал Банк» виконав свої зобов'язання та надав ОСОБА_3 кредитні кошти (кредит), що підтверджується випискою з особового рахунку.

ОСОБА_3 здійснював платежі на картку:

03.08.2012 - 1000грн.

15.08.2012 - 1000 грн.

17.08.2012 - 150 грн.

20.08.2012 - 300 грн.

22.10.2012 - 1500 грн.

Останній платіж ним здійснений 15.01.2013 року в розмірі - 400 грн. Всього-4350 грн. Станом на 31.01.2017 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував відповідачу суму заборгованості за Кредитним договором б/н в розмірі 37831.06 гривень.

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України: позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна скорочена позовна давність в один рік.

Законодавець також встановив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України) .

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням цього, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення заборгованості. Із матеріалів справи та згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем зобовязання за договором кредиту не виконуються з дати останнього платежу, тобто з 15 січня 2013 року, де позивач, відповідно до вимог цивільного законодавства повинен був звернутися до суду з позовною заявою про захист свого цивільного права в строк до 15 січня 2016 року. Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду лише 03 квітня 2017 року, пропустивши строк позовної давності звернення до суду.

Таким чином, початок перебігу позовної давності за договором кредиту по сплаті суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій починається з моменту порушення строку його погашення.

Частина 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) .

Отже, у відповідності до положень ст. 258, 266 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) , з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивач звернувся до суду з позовом 03.04.2017 року, де загальна заборгованість за договором нарахована станом на 31.01.2017 року, а останнє погашення простроченої заборгованості відповідачем, відповідно до розрахунку позивача, відбулось 15.01.2013 року. З цього вбачається, що у відповідності до умов договору кредиту від 10.07.2012 року зобовязання по погашенню всієї суми кредиту настало 15.02.2013 року, а тому саме з цього дня починається відлік строку позовної давності для звернення банку до суду.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, по справі представник відповідача ОСОБА_5 31.05.2017 року звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності, яка розглянута судом, де представник відповідача аргументовано довів суду наявність пропущення строку позовної давності Банком. Питання щодо поважності пропуску строку позовної давності Банком не ставилось взагалі.

З огляду на викладені обставини, суд вважає за можливе застосувати до позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості - строк позовної давності.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: 1). Чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). Чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). Які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). Яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, слід відмовити повністю у звязку із спливом строку позовної давності, оскільки позивачем не надані докази поважності пропуску строку позовної давності. Суд також звертає увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на протязі тривалого часу (трирічного строку позовної давності) не звертався до ОСОБА_3 в письмовій формі щодо наявності заборгованості за кредитним договором.

Дане рішення суду ухвалене з урахуванням судової практики та правових позицій Верховного Суду України, а саме з урахуванням постанови Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-990цс15 по справі № 6-1707цс15.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові, понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600.00 грн. позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 203, 207, 215, 265, 266, 267, 268, 525, 526, 527, 530, 536, 636, 651, 652, 654, 1046-1054 ЦК України, Постановою Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Закону України « Про банки і банківську діяльність», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приват Банк» до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2 (в минулому вул. Пархоменка)АДРЕСА_1 в селищі Баришівка, Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 липня 2012 року - відмовити у зв,язку із пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_6