Номер провадження: 22-ц/785/2196/17
Номер справи місцевого суду: 2-2330/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

при секретарі Сідлецькій Ю.С.,

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2

про звернення стягнення на майно спадкоємця, -

ВСТАНОВИЛА:

в жовтні 2011 року позивач, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області до відповідача ОСОБА_3 з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODB0GA00000169 від 16.05.2007 року в розмірі 176647,97 грн. на квартиру загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору № ODB0GA00000169 від 16.05.2007 року ОСОБА_3 ( позичальник) отримав кредит у розмірі 75000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.05.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і позичальник 16.05.2007р. уклали договір іпотеки, за умовами якого позичальник/іпотекодавець передав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно належало позичальнику/іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва №3353 про право власності на житло.

Ціна предмету іпотеки складала 115000,00 грн.

10.11.2012 року позичальник, ОСОБА_3, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.11.2012 року.

Банк посилався на те, що відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

20.07.2013 року Банком, як кредитором, була направлена претензія до Біляївської районної державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_4

11.09.2013 року позивач отримав відповідь приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 06.09.2013 року за вих. №209/01-16, в якій зазначалось, що спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, є ОСОБА_2.

22.09.2013 року до спадкоємця ОСОБА_2, було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, претензія залишена без задоволення.

Станом на час смерті позичальника, його заборгованість перед Банком складала 176647,97 грн., в тому числі:

66578,15 грн. заборгованість за кредитом;

61131,85 грн. заборгованість за відсотками;

4950,00 грн. заборгованість з комісії;

43987,97 грн. заборгованість з пені.

Розрахунок суми заборгованості додано до матеріалів справи.

Посилаючись на вказані обставини, позивач, Банк, просив про задоволення позову, уточнивши позовні вимоги а.с.55-58, т.1, просив:

звернути стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODB0GA00000169 від 16.05.2007 року в розмірі 176647,97 грн. на квартиру загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу Банком вказаного нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки на підставі договору іпотеки від 16.05.2007р. з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача до суду першої інстанції не зявився, повідомлений, надана заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження (а.с.152).

Відповідач не зявився, про день і час розгляду повідомлявся.

Заочним рішенням суду першої інстанції від 18.12.2014 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено (а.с.154-157, т.1).

В апеляційній скарзі апелянт, Банк, просить скасувати заочне рішення, постановити нове рішення, посилаючись на порушення місцевим судом вимог матеріального і процесуального права (а.с.159-165, т.1).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.03.2015 року заочне рішення місцевого суду від 18.12.2014 року скасовано. Уточнені позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі (а.с.190-193, т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року за касаційною скаргою відповідача ОСОБА_2 рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2015 року скасовано, справу повернуто на новий розгляд до апеляційного суду (а.с.230-232, т.1).

При новому розгляді справи представник Банку доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача надав свої заперечення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу Банку задовольнити частково.

Перевіряючи законність заочного рішення, колегія прийняла до уваги доводи ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року, враховуючи вимоги ст. 338 ч.4 ЦПК України.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 23.03.2015 року про задоволення позову Банку в повному обсязі, Вищий суд звернув увагу на те, що апеляційний суд не врахував вимоги Закону України «Про іпотеку», правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року №6-61 цс 15. Вирішуючи вимоги Банку про виселення, апеляційний суд не прийняв до уваги також вимоги Закону України «Про іпотеку», правила ст. 109 ЖК України, те, що квартира, яка передавалася в іпотеку, перейшла у власність іпотекодавця, ОСОБА_3 внаслідок приватизації, відповідно, мешканці цієї квартири не підлягають виселенню без надання іншого житла (а.с.230-232, т.1).

Встановлено, що на підставі договору № ODB0GA00000169 від 16.05.2007 року (а.с.67-72, т.1) ОСОБА_3 (позичальник) отримав кредит у розмірі 75000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.05.2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та позичальником 16.05.2007р. було укладено договір іпотеки (а.с.73-79, т.1).

Предметом іпотеки стала квартира загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала позичальнику на праві власності на підставі Свідоцтва №3353 про право власності на житло, виданого 26.11.2002 року приватизаційним бюро при Біляївській міській раді Одеської області згідно з розпорядженням (наказом) від 19.11.2002 року під № 3353 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації за № 13 пр., стор. 149 Р 2061.

Ціна предмету іпотеки - 115000,00 грн.

10.11.2012 року позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖД № 319065, виданим 11.11.2012 року Виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.131,т.1).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 та спадкоємцем першої черги після його смерті, що підтверджується його свідоцтвом про народження серія IV-ЖД № 488078, виданим 13.10.1989 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.134,т.1).

У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3, а саме квартири АДРЕСА_2 (а.с.128).

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 12/2013, заведеної на підставі заяви ОСОБА_2 (а.с.128-151,т.1), він до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно не звертався.

Аналізуючи вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на спірне майно не отримував,тобто майно у спадщину ним не одержано, відповідно, не є власником спірного майна. Зазначена обставина унеможливлює звернення стягнення на нерухоме майно, спірну квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

За висновком суду, у разі, якщо відсутні підстави для звернення стягнення на нерухоме майно шляхом його продажу, відсутні підстави для виселення відповідача та осіб, які з ним проживають із спірного житла.

Колегія з вказаним висновком місцевого суду не погоджується, та дійшла висновку задовольнити апеляційну скаргу Банку частково, рішення скасувати, в позові Банку відмовити з інших підстав, враховуючи наступне.

Уточнивши позовні вимоги, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання Банку права поза волею іпотекодавця і спадкоємця іпотекодавця вирішувати питання щодо предмета іпотеки шляхом його продажу.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналіз положень статей 33, 36, 37 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Спавдкодавець ОСОБА_3 при своєму житті та після його смерті спадкоємець ОСОБА_2 в позасудовому порядку не надавали Банку згоду від свого імені продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу. Спосіб, який обрав позивач для захисту своїх прав, не відповідає вимогам закону.

Позивач заявив вимоги про виселення відповідача, спадкоємця, з квартири, що є предметом іпотечного договору, без надання іншого житла.

Колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому відсутні підстави для виселення відповідача та осіб, які з ним проживають без надання іншого житла.

Крім того, колегія звертає увагу на наступне.

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбано громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Якщо в іпотеку передано жиле приміщення, яке було придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для виселення мешканців із зазначеного жилого приміщення без надання їм іншого постійного житла відсутні (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15).

Згідно з п. 33.3 договору іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, квартиру за адресою: вул. Кірова, буд. 1, с. Великий Дальник, Біляївський район, Одеська область. Вказана квартира належала іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва №3353 про право власності на житло, виданого 26 листопада 2002 року приватизаційним бюро при Біляївській міській раді Одеської області згідно з розпорядженням (наказом) від 19 листопада 2002 року №3353. Спірна квартира, яка є предметом іпотеки, придбана не за рахунок кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору 16 травня 2007 року, тому відповідач, та особи, що з ним проживають не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, звертається увага, що позов про виселення заявлено до ОСОБА_5, а позивач просив виселити із спірної квартири не лише його, а і всіх осіб, що з ним проживають, не зазначивши, кого саме та хто конкретно з ним проживає у квартирі.

Враховуючи, що суд змінив підставу для відмови у позові, рішення суду першої інстанції скасовується, колегія ухвалює нове рішення про відмову Банку в позові з інших підстав.

Керуючись ст. ст.303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково, заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно спадкоємця, виселення скасувати.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODB0GA00000169 від 16.05.2007 року, в розмірі 176647,97 грн. на квартиру загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 17,00 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки на підставі договору іпотеки від 16.05.2007 р. Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселення ОСОБА_2 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1; стягнення судових витрат відмовити.

Рішення набуває чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_6

ОСОБА_7