АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою через представника Яцюка Артура Олександровича, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 253 811, 15 грн. посилаючись на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року в позові відмовлено.

Справа № 755/3529/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5158/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд невзяв до уваги довідку про заборгованість, яка є належним доказом і містить інформацію про наявність заборгованості у відповідача за договором кредиту, складена та підписана уповноваженою посадовою особою банку та скріплена печаткою юридичної особи. Відповідач суму заборгованості, вказану у довідці, не заперечував. При розгляді справи представник позивача, який вступив у справу з 15.02.2017 року просив оголосити перерву, проте це клопотання задоволено не було, внаслідок чого він був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи та надати необхідні додаткові докази для обґрунтування заявлених позовних вимог. Клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів в підтвердження або спростування існуючої заборгованості сторонами не заявлялося. Крім того, строк договору встановлено по 28.07.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2016 року, а тому строк загальної позовної давності у три роки не пропущено.

У судовому засіданні представник позивача Яцюк А.О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.07.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № 042/695232-КR, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 25 453 доларів США, зі сплатою 9 % річних, строком до 28.07.2015 року.

28.04.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 28.04.2009 року становить 23 635 доларів США зі сплатою 9 % річних.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості за спірним договором кредиту

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 213 цього ж Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає вищезазначеним нормам, оскільки судом не встановлено наявність заборгованості відповідача та її розмір.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У заяві про застосування позовної давності відповідач не заперечував ні факту отримання кредитних коштів, ні факту невиконання умов кредитного договору, ні наявності заборгованості по кредиту та лише просив застосувати позовну давність.

При цьому будь - яких своїх розрахунків відповідач не надав.

Фактично суд усунувся від повного з`ясування обставин справи. Із журналу судового засідання не вбачається, що судом роз`яснювалося сторонам в порядку ст. 10 ЦПК України про те, які обставини кожна із них має довести та не попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, а відтак вимоги позивача про стягнення заборгованості є законними та обґрунтованими, проте частина таких вимог знаходиться поза межами строку позовної давності.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені позовна давність застосовується в один рік.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до кредитного договору від 29.07.2008 року, укладеного між сторонами з урахуванням додаткової угоди від 28.04.2009 року строк договору встановлено до 28.07.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом 05.09.2016 року, при цьому просив стягнути всю заборгованість, яка виникла з квітня 2009 року.

Оскільки відповідач подав заяву про застосування позовної давності стягненню підлягає заборгованість у межах позовної давності, а саме по тілу кредиту та відсоткам з 05.09.2013 року, а по пені з 05.09.2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного в межах трирічного строку позовної давності по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом та у межах річного строку повної давності по пені відповідач має таку заборгованість: 7 476 доларів США -заборгованість по тілу кредиту, що еквівалентно 185 680,08 грн.; 1 941,89 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, що еквівалентно 48 230,40 грн.; 66 419,96 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 17 241,01 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

При розгляді справи у апеляційному порядку розмір такої заборгованості відповідачем не спростований.

Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 4 778,57 грн. судовий збір від задоволеної частини вимог (318 571,45 грн.*1,5%) та 5 256,43 грн. за розгляд справи у апеляційній інстанції (4 778,57 грн. *110 %), що разом складає 10 035 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 185 680,08 грн. заборгованості по тілу кредиту, 48 230,40 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 66 419,96 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 17 241,01 грн. - пені за несвоєчасне повернення відсотків, що разом складає 318 571,45 грн. та судовий збір у розмірі 10 035 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді