Єдиний унікальний номер 233/2292/16-ц Номер провадження 22-ц/775/977/2017
Категорія 27 Єдиний унікальний номер 233/2292/16-ц
Головуючий у 1 інстанції: Каліуш О.В. Номер провадження 22-ц/775/977/2017
Доповідач Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

31 травня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Гапонова А.В., Біляєвої О.М.,

при секретарі: Молдованові Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника ПАТ»Укрсоцбанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 18 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору кредиту недійсним , -

В С Т А Н О В И В :

12 травня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 265/8-36, відповідно до умов якого відповідачу надано цільовий кредит на загальну суму 38500 дол.США зі сплатою 13,5% річних, строком до 15 лютого 2018 року.

За умовами укладеного договору відповідач повинен був щомісячно погашати кредит, не пізніше 15 числа кожного місяця.

Банк виконав зобов'язання по договору, передавши кошти в кредит. Відповідач прострочив виконання зобов'язання і на 20 квітня 2016 року утворилася заборгованість в розмірі 86792,68 доларів США, що за курсом на дату розрахунку становить 2256028,16 гривень.

Банком на адресу відповідача була направлена вимога про повернення заборгованості і надано строк 30 днів з дати її отримання,однак позичальником вказана вимога не виконана.

Просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 86792,68 дол. США, що за курсом на дату розрахунку становить 2256028,16 гривень.

30 березня 2017 року до суду від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшла заява, в якій банк уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту №265/8-36 від 20.02.2008 року в загальній сумі 74 100,40дол.США , що за курсом на дату розрахунку становить 1885,371,90 грн.; судовий збір в розмірі 33851грн.

28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною заявою про визнання кредитного договору недійсним,посилаючись на те що договір кредиту є несправедливим відносно нього як споживача фінансових послуг та укладений з порушенням правил чесної підприємницької діяльності та обманом споживача.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту повинен бути зазначений детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808 затверджені Правила надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вказана постанова прийнята з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації , відповідно до п.4 ст.7 Закону України «Про Національний банк України», ст..ст.47,49 та 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданнями, обслуговуванням і погашенням кредиту, утому числі комісії за здійснення валютно-обмінних операцій, перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб, втому числі комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори.

Вважає, що в порушення п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, в кредитному договорі не зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника, а саме не зазначена вартість сукупних послуг, що пов'язані з наданням кредиту та надаються третіми особами : нотаріусом, страховою компанією, бюро технічної інвентаризації нерухомого майна; також не зазначені розміри державного мита, вартість розрахунково-касового обслуговування, валютно-обмінних та інших банківських операцій, пов'язаних з обслуговуванням кредитної заборгованості.

Посилається на лист Національного банку України «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту №40-117/2093-6134 від 16.06.2007 року, де визначено, що вимога щодо обов'язкового врахування при розрахунку сукупної вартості кредиту платежів, які споживач має сплатити на користь третіх осіб.

В цьому ж листі зазначено, що при розрахунку сукупної вартості кредиту необхідно враховувати розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб, зокрема страхових платежів, послуг реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо.

Крім того, відповідно до п.3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту , кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Зазначив, що такого графіку до додаткової угоди до кредитного договору не було , тому позбавило його можливості виконувати обов'язки за кредитним договором в частині сплати щомісячних платежів за кредитом.

Згідно п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача , що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Проте про ризики в договорі взагалі відсутнє будь-яке попередження про те, що під час виконання зобов'язань за кредитним договором валютні ризики несе саме він.

Згідно п.4 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Частиною 5 ст.11 цього ж Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови. Згідно ч.2 ст.18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Згідно ч.1 ст.19 Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, що необхідна для здійснення свідомого вибору (ч.2 ст.19 Закону). Відповідно до ч.6 ст.19 Закону Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Банк надав йому кредит у гривні, при цьому порушивши приписи договору кредиту, і ці грошові кошти він одразу повернув в касу банку, та більше не отримував. В зв'язку з цим просив визнати кредитний договір, укладений між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» від 20.02.2008 року недійсним.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 18 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог Банку та позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник банку просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог банку та ухвалити нове про задоволення позовних вимог банку про стягнення з відповідача в межах строку позовної давності 51288,74 дол.США, що в гривні за курсом НБУ становить 1312036,13 грн.. Посилається на те, що свої зобов'язання за договором кредиту банк виконав і надав кредитні кошти відповідачеві, але позичальник порушив зобов'язання за договором кредиту щодо сплати кредиту та відсотків в строк, передбачений договором та додатковими угодами до нього. Договір є чинним і ОСОБА_1 користується коштами і надалі. Суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ст.ст.526,1049,1050 ЦК України про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином. В разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася.

Якщо термін виконання зобов'язання по договору змінився,то строк його дії чітко зазначено в п.1.1 Кредитного договору як 15 лютого 2018 року. Відмовляючи в задоволенні позову, суд не врахував позиції Верховного Суду України в справі №6-1412 цс16.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою представником ОСОБА_2 та представником ОСОБА_1-ОСОБА_3В.(а.с.218).

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша сттатті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір № 265/8-36 за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 38500,00 доларів США строком погашення до 15 лютого 2018 року з процентною

ставкою 13,5% річних. Встановлено графік повернення кредиту щомісяця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував в зв'язку з чим, станом на 20 квітня 2016 року має заборгованість в сумі 74100,00доларів США, що підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем.

Згідно наданого розрахунку останній платіж було проведено 07.04.2010 року. А з позовом до суду Банк звернувся лише 12 травня 2016 року.

Пунктом 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту чи дострокового повернення кредиту протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів строк користування кредитом вважається таким що сплив,та, відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі,сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 20 лютого 2008 року до Кредитного договору №265/8-36, змінена процентна ставка за основним договором з 13,5% до 15% шляхом викладення п.1.1 договору в новій редакції. Та викладено пункт 3 договору в іншій редакції,а саме: сторони домовились,що у разі порушення Позичальником строків сплати процентів,визначених п.3.2.3 Договору, та /або кредиту як в повному обсязі,так і частково,більш ніж на 30 календарних днів,позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит,нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 31 календарний день прострочення виконання зобов'язання за Договором.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Суд першої інстанції встановив, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 07.04.2010 року, а тому за визначенням пунктів 3 та 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 30 днів, тобто з 08 травня 2010 року.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Ухвалюючи рішення про відмову в стягненні заборгованості за кредитом , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання, та що банк мав право з 08 травня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 12 травня 2016 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду з такими вимогами.

Після зміни строку виконання зобов'язання (08 травня 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 3 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 08 травня 2010 року не підлягали виконанню.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями Цивільного Кодексу України та правовою позицією Верховного Суду України,висловленою в справі №6-1174цс16.

Посилання на те, що на адресу відповідача банком було направлено вимогу про повернення кредиту 04.02.2016 року, а тому строк не сплив і строк договору не закінчився, не можуть бути прийняті до уваги,так як зазначена вимога уже не мала правового значення. Крім того,перша вимога про повернення кредиту була банком направлена ще 15.12.2009 року,однак також з пропуском строку.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не перевірялася його законність.

Постановлене судом рішення в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ »Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: