Провадження № 2/727/2381/17
Р І Ш Е Н Н Я

(заочно)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є співласником квартири АДРЕСА_1, що належить йому та співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач ОСОБА_3 є колишнім зятем, зареєстрованим в даному житловому приміщенні, але фактично не проживає у спірному приміщенні. Відповідач участі в утриманні житла не приймає, у спірній квартирі не проживає, його речей не має, де на даний час проживає відповідач йому невідомо. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути у його відсутність та не заперечував у випадку неявки відповідача проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом, належними доказами по справі встановлено, що на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_2 та співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності ( а.с.4), у відповідності до технічного паспорта складається з двох кімнат житловою площею 28,70 кв.м., , загальною площею 61,20/56,00 кв.м. (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до довідки виписки з домової книги про склад сумї та реєстрацію від 27.11.2017 року КЖРЕП 17, як зять співвласника позивача ОСОБА_2 (а.с.7).

Згідно Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.11.2017 року, шлюб зареєстрований між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 22.02.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції, актовий запис №153 розірвано (а.с.10), відповідно до якого шлюб існував формально, їхня сімя розпалась.

Актом №372 КЖРЕП 17 від 01.08.2017 року встановлено, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, проте не проживає за місцем реєстрації (а.с.6).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3, як колишній зять співвласника позивача ОСОБА_2, не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, належних відповідачу речей не має, місце його проживання не відоме. Отже, відповідно до зазначених вимог Закону відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом, таким чином в цій частині позовні вимоги позивач слід задовольнити.

На підставі ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі Наказу МВС України від 22.11.2012 № 1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів.

Згідно п. 1.3 зазначеного вище Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів.

Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі зазначеного вимога позивача ОСОБА_2 про зняття відповідача ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: по вул.Героїв Майдану, 79/55 в м.Чернівці задоволенню не підлягає, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів, а тому в цій частині вимог слід відмовити.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 263, 264, 265, 268, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою № 55 в будинку № 79 по вулиці Героїв Майдану м. Чернівці.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців протягом 30 - ти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Слободян Г.М.