АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/4915/17 Головуючий у 1 інстанції - Шум Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на свою користь 18 917 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної унаслідок залиття квартири, 10 000 грн. моральної шкоди, 2540 грн. витрат за проведення експертного дослідження, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстрована та проживає. 24 серпня 2016 року відбулося залиття зазначеної квартири, в результаті якого майну позивача було завдано значних пошкоджень, зокрема, у вигляді відшарування шпалер та штукатурки, темних плям на підлозі тощо. Позивач з посиланням на Акт ЖЕД-8 зазначала, що залиття належної її квартири відбулося з вини ОСОБА_2, яка є власником квартири АДРЕСА_2, в якій 24 серпня 2016 року сталася аварія - прорив бойлера. Згідно виконаного на замовлення позивача висновку експертного будівельно-технічного дослідження, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди складає 18 917 грн. Також, позивач, посилаючись на значний дискомфорт та душевні страждання, які спричинило залиття, просила стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 18 917 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 3 000 грн. моральної шкоди, 2 540 грн. витрат на проведення експертного дослідження, а також вирішено питання розподілу судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач, просить скасувати зазначене рішення суду, як ухвалене з порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. При цьому, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення не зазначено ідентифікаційний номер відповідача, що, на думку позивача, призведе до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. Крім того, скаржник зазначала, що в рішенні суду також відсутні дані щодо місця народження відповідача, а також щодо серії та номеру паспорту останньої.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем рішення суду по суті позовних вимог не оскаржено, а тому колегія вважає за можливе переглядати рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо незазначення судом в судовому рішенні відповідних відомостей.

Так, заявляючи вимогу про скасування рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, позивач зазначає, що судом порушено норми процесуального права в частині не зазначення ідентифікаційного номеру відповідача, серії та номеру паспорта останньої, а також її місце народження, що, на думку скаржника, є порушенням ст. 213 ЦПК України.

За змістом зазначеної норми права, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 215 ЦПК України встановлено вимоги, які ставляться до викладу резолютивної частини рішення суду.

Так, резолютивна частина повинна містити: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновок суду по суті позовних вимог; розподіл судових витрат, а також строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року, резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

Між тим, як чинним процесуальним законодавством, так і зазначеною Постановою Пленуму ВСУ, не встановлено обов'язковість зазначення в резолютивній(або будь-якій іншій) частині рішення суду реєстраційного номеру облікової карти платника податків особи, серії та номеру паспорта, а також місця народження відповідної особи.

Зазначені позивачем вимоги, зокрема, ідентифікаційний номер боржника в силу ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є обов'язковими для зазначення у виконавчому листі, а не в рішенні суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що питання витребування відомостей про реєстраційний номер облікової карти платника податків відповідача може та має бути вирішене на стадії здійснення виконавчого провадження.

Так, пункт 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі, конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника(стягувача) або відомостей щодо їх місцезнаходження не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 червня 2014 року при розгляді справи №6-62цс14.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що ст. 309 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду. Між тим, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи на скасування відповідного рішення суду не є підставами для його скасування в розумінні ст. 309 ЦПК України.

За змістом ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення лише в тому випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді