Провадження № 2/369/758/17
30.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.
секретаря Раситюк М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ ДМС України у Київській області про виселення та зняття з реєстрації,
У грудні 2016 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду в порядку цивільного судочинства, з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ ДМС України у Київській області про виселення та зняття з реєстрації.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є співвласником 3/4 частки однокімнатної квартири № 35 що по вул. Жовтнева, 39 в м. Вишневе на підставі Свідоцтва про право власності від 11.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_4 ОСОБА_2 є власником іншої 1/4 частки цієї квартири на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 03.06.2013р., залишеного в силі Ухвалою апеляційного суду Київської обл. від 31.10.2013 року.
На даний час в квартирі зареєстровані співвласники ОСОБА_1
Петрівна, ОСОБА_2, та також зареєстрована відповідачка гр.
ОСОБА_3, яка не є (співвласником).
Також Відповідачка не є членом сім'ї власника, доказом чого є довідка виконавчого комітету № 4234 від 16.11.2016 р.
Незважаючи на неодноразові звернення громадянка ОСОБА_3
Валентинівна в добровільному порядку залишити житло відмовляється.
Те, що відповідачка проживає в квартирі створює їм власникам перешкоди, що
до користування їхньою власністю. Квартира є однокімнатною і знаходження в ній
відповідачки унеможливлює для них власників користування нею для проживання.
Тому просила виселити громадянку ОСОБА_3 з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняттям ОСОБА_3 з реєстрації за вказаною адресою.
У судове засідання позивачі не зявилися, надіслали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу за їх відсутності.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, оголошенням через газету «Час Київщини», випуск від 07.04.2017 року.
Представник третьої особи: у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
За згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником 3/4 частки однокімнатної квартири № 35 що по вул. Жовтнева, 39 в м. Вишневе на підставі Свідоцтва про право власності від 11.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_4 ОСОБА_2 є власником іншої 1/4 частки цієї квартири на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської обл. від 03.06.2013р., залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31.10.2013 року.
На даний час в квартирі зареєстровані співвласники ОСОБА_1
Петрівна, ОСОБА_2, та також зареєстрована відповідачка гр.
ОСОБА_3, яка не є (співвласником).
Також відповідачка не є членом сім'ї власника, доказом чого є довідка виконавчого комітету № 4234 від 16.11.2016 р.
Незважаючи на неодноразові звернення громадянка ОСОБА_3
Валентинівна в добровільному порядку залишити житло відмовляється.
Те, що відповідачка проживає в квартирі створює позивачу власникам перешкоди, що
до користування їхньою власністю. Квартира є однокімнатною і знаходження в ній
відповідачки унеможливлює для них власників користування нею для проживання.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 150 Житлового кодексу України, власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Отже право члена сім'ї власника квартири щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у родинних стосунках з позивачем не перебуває та відповідно не є членом сім'ї позивача.
Відповідного дозволу, як власник на проживання відповідача у спірній квартирі, позивач не надавала.
Тобто, право члена сім'ї власника квартири користуватись цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цим житлом та обсяг їх прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач відмовляється у добровільному порядку звільнити спірну квартиру, тим самим своїми діями не визнає право позивача у здійсненні права власності.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом.
Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється виселитися зі спірної квартири, суд вважає, що звернення позивача до суду про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача з спірної квартири відповідає обраному способу поновлення порушених прав, а тому підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, то позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду щодо виселення відповідача з житлового приміщення є відповідною правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 551, 20 грн.
Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Києво-Святошинський районний відділ ДМС України у Київській області про виселення та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Виселити громадянку ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.
У решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання відповідачем копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А.Я. Волчко