АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1687/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Агро Арена» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агро Арена» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 16 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року він працював в ТОВ «Агро Арена» на посаді головного юрисконсульта.

Згідно наказу № 53-К від 26.12.2016 року його було звільнено на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України.

Відповідач порушив норми чинного законодавства та не виконав покладеного на нього обовязку щодо видачі позивачу трудової книжки в день звільнення і видав трудову книжку лише 03 лютого 2017 року.

На підставі викладеного просив суд зобовязати ТОВ «Агро Арена» змінити дату звільнення ОСОБА_6 з 26 грудня 2016 року на фактичний день видачі трудової книжки, тобто 03 лютого 2017 року. Стягнути з ТОВ «Агро Арена» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 10285, 65 гривень.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що у невидачі трудової книжки відсутня вина відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 працював на посаді головного юрисконсульта ТОВ «Агро Арена» з 16 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року, що підтверджується копією трудової книжки.(а.с.4-5)

26 грудня 2016 року ОСОБА_6 на імя генерального директора ТОВ «Агро Арена» подана заява про звільнення відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) з 26 грудня 2016 року , що підтверджується заявою (а.с.29).

Наказом №53 к від 26 грудня 2016 року головного юрисконсульта ТОВ «Агро Арена» ОСОБА_6 звільнено із займаної посади 26 грудня 2016 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 16 серпня 2016 року по день звільнення тривалістю 9 календарних днів.(а.с.30)

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В день звільнення трудова книжка ОСОБА_6 видана не була.

Частиною 5 статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 4. 1, 4. 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

При цьому законодавець пов'язує виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки саме з виконанням обов'язку власника чи уповноваженого ним органу по її видачі, а строк для звернення до суду з вимогами про його стягнення має обраховуватись з часу виконання останнім такого обов'язку.

Виходячи з наведеного, встановленню при вирішенні вимог позивача про виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають з'ясуванню обставини пов'язані з тим, чи працював позивач у день звільнення, а, відповідно, коли у відповідача виник обов'язок по видачі трудової книжки або ж направлення повідомлення про необхідність її отримання та чи виконаний такий останнім.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки такі дії як видача трудової книжки визначено як обовязок відповідача, то саме на останньому лежить і обовязок його виконання.

Зазначаючи про відсутність вини, відповідач вказав, що в день звільнення відповідач після 14 години був відсутній на робочому місці та не зявився до кінця робочого дня, тому відповідачем 26 грудня 2016 року було направлено листа повідомлення та повідомлено позивача через засоби мобільного звязку про необхідність отримання трудової книжки.

Однак, на думку колегії, вказані відповідачем обставини не свідчать про відсутність вини відповідача.

Відповідач зазначав, що в день звільнення він ознайомив позивача під підпис з наказом про звільнення та провів з ним повний розрахунок, тобто виконав частково обовязок щодо звільнення працівника, що вказує на те, що у відповідача не було перешкод у виконанні вимог закону та видачі трудової книжки позивачу в день звільнення.

Вказана в пункті 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 така дія відповідача як поштове повідомлення має доводитись не лише листом зареєстрованим у внутрішньому журналі вихідної кореспонденції відповідача, а реальними діями які свідчать про поштове направлення вказаного листа позивачу.

Однак відповідач таких доказів не надав, а відтак не довів про відсутність його вини у затримці видачі трудової книжки у строки встановлені КЗпП України.

Під час розгляджу справи, відповідач, посилався на те, що позивач пропустив строк звернення до суду. Вирішуючи вказане питання, колегія суддів, виходить з такого.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудова книжка була видана ОСОБА_6 3 лютого 2017 року, що підтверджується копією книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с.7,8), до суду звернувся 3 березня 2017 року, а тому не пропустив строку звернення до суду.

Суд першої інстанції вказані обставини справи не врахував, а тому помилково прийшов до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Агро Арена» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ТОВ «Агро Арена» про зміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Зобовязати ТОВ «Агро Арена» змінити дату звільнення ОСОБА_6 з 26 грудня 2016 року на 3 лютого 2017 року.

Стягнути з ТОВ «Агро Арена» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10285 гривень 65 копійок.

Стягнути з ТОВ «Агро Арена» на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 2688 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :