Справа № 464/4433/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/657/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до адвоката ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3, поширену адвокатом ОСОБА_2, у формі виступу в ході судового засідання від 02 березня 2015 року в рамках розгляду Сколівським районним судом Львівської області цивільної справи № 2-128/11 р. до головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича, а саме : «ОСОБА_5 знаходиться у сусідстві з ОСОБА_3, який є позивачем у даній справі. Зазначений позивач вчиняє по відношенню до особи, яку він представляє, незаконні дії, тобто самочинно захвачує земельні ділянки, бігає за мешканцями будинку з топором, щоб їх налякати, вчиняє злочинні дії по відношенню до ОСОБА_5», та в абзаці 8 заяви про уточнення позовних вимог від 31.01.2015 року №78, поданої на адресу Сколівського районного суду Львівської області в іншій цивільній справі № 453/1691/14-ц, а саме: «позивач залякував мешканців, які проживають на другому поверсі вищезгаданого багатоквартирного будинку, і ганявся із сокирою за престарілою жінкою».

Зобов'язано адвоката ОСОБА_2 спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом направлення листа на адресу Сколівського районного суду Львівської області (судді Микитину В.Я.) та Сколівської міської ради Львівської області із зазначенням у них такого тексту: «ОСОБА_3 не вчиняв по відношенню до ОСОБА_5 незаконних та злочинних дій, не залякував жителів багатоквартирного житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, не гонився за ними та за перестарілою жінкою із сокирою».

Стягнуто з адвоката ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 5 000грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_3 494 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та з порушення та неправильним застосуванням норм матеріального або процесуального права.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогами

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в суді знайшло підтвердження поширення , яке має бути спростована відповідачем. Враховуючи те, що внаслідок поширення ОСОБА_2. недостовірної інформації щодо ОСОБА_3було завдано моральної шкоди, тому суд прийшов до висновку про стягнення на її відшкодування 2000.00 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 297 ЦК Україникожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

За змістом ст.32 Конституції України,ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (ратифікованої Законом України 475/97-ВР від 17.07.97 р.), ст.277 ЦК України, кожному гарантується право на недоторканність і захист її ділової репутації, та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Частина 1 ст. 277 ЦК України передбачає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. (ч.7 ст. 277 ЦК України).

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред»явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім»ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно з роз»ясненнями п. 15Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена направдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його право.

Відповідно до роз»яснень п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Матеріалами справи встановлено, що 2 березня 2015 року Сколівським районним судом Львівської області під час слухання цивільної справи №2-128/11р. ( провадження №2/453/5/15р.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 з участю третіх осіб ОСОБА_6, об`єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку «Чайка-Сколе» та Сколівської міської ради Львівської області про усунення перешкод в користуванні горищем, адвокат ОСОБА_2, представляючи в цій справі інтереси ОСОБА_5 на підставі довіреності, у своєму виступі в судовому засіданні висловився наступним чином: «позивач ОСОБА_3 вчиняє по відношенню до особи, яку представляє, незаконні дії, тобто самочинно захвачує земельні ділянки, бігає за мешканцями будинку з топором, щоб їх налякати, вчиняє злочинні дії по відношенню до ОСОБА_5» . В абзаці 8 заяви про уточнення позовних вимог від 31.01.2015 року №78, поданої на адресу Сколівського районного суду Львівської області в цивільній справі №453/1691/14-ц, адвокат ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_3 залякував мешканців, які проживають на другому поверсі вищезгаданого багатоквартирного будинку, і ганявся із сокирою за престарілою жінкою.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що вважав встановленим, що 2 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 у присутності інших учасників судового засідання, зокрема в присутності ОСОБА_6, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8, представника ОСББ «Чайка-Сколе» ОСОБА_4, представника Сколівської міської ради ОСОБА_9, секретаря суду ОСОБА_10, судді Микитина В.Я. та у приміщенні суду, обзивав ОСОБА_3 особою, що вчиняє по відношенню до ОСОБА_5 незаконні дії, тобто самочинно захвачує земельні ділянки, бігає за мешканцями будинку з топором, щоб їх налякати, вчиняє злочинні дії по відношенню до ОСОБА_5, що є приниженням його честі та гідності і не відповідає дійсності та його особі. Суд погодився з висновками позивача, щодо того що висловлювання відповідача в судовому засідання 2 березня 2015 року не стосувались предмету спору та не слугували доказом у справі, а тому така інформація може розцінюватися як поширення неправдивих відомостей. Виходячи з фактичних обставин, враховуючи статус відповідача ОСОБА_2, зміст його висловлювань, його емоційний стан та поведінку підчас судового засідання 2 березня 2015 року , суд вважав встановленим, що фактично, метою дій відповідача було приниження честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_3

З таким висновком суду погодитися не можна виходячи із наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.3,28).Відповідно до ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Як встановлено судом, що зазначений позов пред'явлений до відповідача адвоката ОСОБА_2 який представляв інтереси відповідача ОСОБА_5 в зазначеній цивільній справі.

Сколівським районним судом винесено 19.06.2015 р. рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково та зобов»язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні ним горищем багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення зазначеного горища у попередній стан.

Окрім того 19.06.2015р.була винесена окрема ухвала щодо неналежної поведінки під час судових засідань у цивільній справі адвоката ОСОБА_2, проявів неповаги до суду, інших учасників цивільного процесу, недотримання Правил адвокатської етики та вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», зловживання процесуальними правами, обов»язками передбаченими ЦПК України, довести до відома КДКА Львівської області для вжиття заходів належного реагування та вирішення питання про застосування дисциплінарного стягнення відповідно до вимог ст..34-35 Закону України«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

Однак зазначена окрема ухвала була скасована відповідно до ухвали ВССУ від 21 вересня 2016 року.

У той же час, професійна діяльність адвоката в Україні, на час виникнення спірних правовідносин, регламентувалася Законом України «Про адвокатуру» №2887 -ХІІ, від 19 грудня 1992 року (Втрата чинності від 19.11.2012, підстава 5076-17).Відповідно до ст.6 Закону №2887-ХІІ при здійсненні професійної діяльності адвокат має право:

представляти і захищати права та інтереси громадян і юридичних осіб за їх дорученням у всіх органах, підприємствах, установах і організаціях, до компетенції яких входить вирішення відповідних питань;

збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази в цивільних, господарських кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення, зокрема:

запитувати і отримувати документи або їх копії від підприємств, установ, організацій, об»єднань, а від громадян - за їх згодою;

ознайомлювати на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для виконання доручення документами і матеріалами, за винятком тих, таємниця яких охороняється законом;

отримувати письмові висновки фахівців з питань, що потребують спеціальних знань, опитувати громадян;

застосовувати науково-технічні засоби відповідно до чинного законодавства;

доповідати клопотання і скарги на прийомі у посадових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги;

бути присутніми при розгляді свої клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів і давати пояснення щодо суті клопотань і скарг;

виконувати інші дії, передбачені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №2887-ХІІ при здійсненні своїх професійних обов»язків адвокат зобов»язаний неухильно додержувати вимог чинного законодавства, використовувати всі передбачені законом засоби захисту прав і законних інтересів громадян та юридичних осіб і не має права використовувати свої повноваження на шкоду особі, в інтересах якої прийняв доручення, та відмовитись від прийнятого на себе захисту підозрюваного, обвинуваченого, підсудного.

Гарантії адвокатської діяльності передбачені ст.10 Закону №2887-ХІІ.

Професійні права, честь і гідність адвоката охороняється законом. Забороняється будь-яке втручання в адвокатську діяльність, вимагання від адвоката його помічника, посадових осіб і технічних працівників адвокатських об»єднань відомостей, що становлять адвокатську таємницю. З цих питань вони не можуть бути допитані як свідки.

Не може бути внесено подання органом дізнання, слідчим, прокурором, а також винесено окрему ухвалу суду щодо правової позиції адвоката у справі.

Адвокату гарантується рівність прав з іншими учасниками процесу.

Кримінальна справа проти адвоката може бути порушена тільки Генеральним прокурором України, його заступником, прокурором Республіки Крим, області, міста Києва. Адвоката не можна притягнути до кримінальної, матеріальної та іншої відповідальності або погрожувати її застосуванням у зв'язку з поданням юридичної допомоги громадянам та організаціям згідно законом.

На даний час, професійна діяльність адвоката в Україні, регламентувалася Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076 -VІ, від 05 липня 2012 року.

Як зазначено у ст.23 Закону №5076 -VІ професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема:

1) забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності;

2) забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею. З цих питань зазначені особи не можуть бути допитані, крім випадків, якщо особа, яка довірила відповідні відомості, звільнила цих осіб від обов'язку зберігати таємницю в порядку, передбаченому законом;

3) проведення стосовно адвоката оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, що можуть проводитися виключно з дозволу суду, здійснюється на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя;

4) забороняється проведення огляду, розголошення, витребування чи вилучення документів, пов'язаних із здійсненням адвокатської діяльності;

5) адвокату гарантується рівність прав з іншими учасниками провадження, дотримання засад змагальності і свободи в наданні доказів та доведенні їх переконливості;

6) життя, здоров'я, честь і гідність адвоката та членів його сім'ї, їх майно перебуває під охороною держави, а посягання на них тягнуть відповідальність, передбачену законом;

7) адвокату гарантується право на забезпечення безпеки під час участі у кримінальному судочинстві в порядку, встановленому законом;

8) забороняється залучати адвоката до конфіденційного співробітництва під час проведення оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, якщо таке співробітництво буде пов'язане або може призвести до розкриття адвокатської таємниці;

9) забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом;

10) забороняється внесення подання слідчим, прокурором, а також винесення окремої ухвали (постанови) суду щодо правової позиції адвоката у справі;

11) забороняється втручання у правову позицію адвоката;

12) орган або посадові особи, які затримали адвоката або застосували до нього запобіжний захід, зобов'язані негайно повідомити про це відповідну раду адвокатів регіону;

13) повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя;

14) забороняється притягати до кримінальної чи іншої відповідальності адвоката (особу, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю) або погрожувати застосуванням відповідальності у зв'язку із здійсненням ним адвокатської діяльності згідно із законом;

15) не можуть бути підставою для притягнення адвоката до відповідальності його висловлювання у справі, у тому числі ті, що відображають позицію клієнта, заяви у засобах масової інформації, якщо при цьому не порушуються професійні обов'язки адвоката;

16) забороняється ототожнення адвоката з клієнтом;

17) дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється в особливому порядку.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи у відносинах з адвокатами зобов'язані дотримуватися вимог Конституції України та законів України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, практики Європейського суду з прав люди.

Крім того, у жовтні 1988 року на пленарному засіданні у Страсбурзі делегацією дванадцяти країн-учасниць було прийнято Загальний кодекс правил для адвокатів Європейського Співтовариства.

Як зазначено у ст. 2.1.1. «Кодексу» завдання, що виконуються адвокатом у процесі професійної діяльності, вимагають його абсолютної незалежності і відсутності будь-якого впливу на нього, пов'язаного, в першу чергу, його особистою заінтересованістю або з тиском зовні. Незалежне становище адвоката сприяє зміцненню в суспільстві довіри до процедур правосуддя і неупередженості суддів. Таким чином, адвокату необхідно уникати будь-яких ущемлень власної незалежності і не поступатися принципам обов'язку інтересів клієнта, суду або інших осіб.

У ст.3.1.1. «Кодексу» зазначено, що при здійсненні професійної діяльності адвокат зобов'язаний керуватися вказівками клієнта.

Таке звернення, як встановлено в суді виконувалось адвокатом ОСОБА_2 з метою захисту інтересів його клієнта ОСОБА_5 та за вказівками останнього і розцінюється як правова позиція адвоката по даній справі.

Відповідно до п. 17.Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справ та

оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї.

Відповідно до тесту, за яким визначається необхідність втручання, Суд аналізує нагальну суспільну потребу, пропорційність та доречність і достатність обґрунтування цього втручання з боку національних органів.

Суд підкреслив, що втручання потрібно оцінювати в цілому, враховуючи статус позивача і відповідача, зміст критичних коментарів, контекст та спосіб, у який вони були оприлюднені.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до адвоката ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий

Судді