У Х В А Л А

іменем україни

07 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Євграфової Є.П.,

СитнікО.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5, про збільшення розміру аліментів на утримання матері за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є людиною похилого віку, отримує мінімальну пенсію за віком у розмірі 860 грн., у зв'язку з чим потребує допомоги. Вона має двох повнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 та дочку - ОСОБА_4 Дочка добровільно надає їй матеріальну допомогу, проте син відмовляється їй допомагати. Рішенням Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 1999 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, проте у зв'язку з тим, що він отримував мінімальну пенсію, вона не зверталася до державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення. 26 листопада 2008 року ОСОБА_5 визнано недієздатним, а його опікуном призначено ОСОБА_4

Посилаючись на те, що на даний час матеріальне становище її сина змінилося, зокрема він почав отримувати пенсію у розмірі 5 тис. грн. та регресні виплати у розмірі 5 тис. грн., ОСОБА_3 просила збільшити розмір аліментів на її утримання з 1/6 до 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено. Збільшено розмір аліментів на користь ОСОБА_3 на її утримання, з 1/6 частини до 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2012 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сума сукупного доходу ОСОБА_5 складає 7 668 грн. у місяць, що дає можливість збільшити розмір стягуваних із нього аліментів на утримання матері з 1/6 до 1/4 частини.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач на час звернення до нього із позовом був хворою людиною, інвалідом другої групи пожиттєво, а також був визнаний недієздатним (дієздатність поновлена 16 грудня 2015 року, після ухвалення рішення судом першої інстанції). При цьому суд першої інстанції, збільшуючи розмір аліментів на утримання матері, погіршив матеріальний стан відповідача, не перевіривши, чи потребував він коштів на лікування та не врахував того, що його опікун діяв не в його інтересах.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що рішенням Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 1999 року з ОСОБА_5 на користь його матері - ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів його доходів.

Рішенням Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2008 року ОСОБА_5 визнано недієздатним, а його опікуном призначено ОСОБА_4 Рішенням цього ж суду від 16 грудня 2015 року його дієздатність поновлено.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що на час пред'явлення позов (у листопаді 2012 року) матеріальне становище її сина змінилося, зокрема він почав отримувати пенсію у розмірі 5 тис. грн. та регресні виплати у розмірі 5 тис. грн. тому має змогу надавати їй допомогу в більшому обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212, ч. 2 ст. 303 ЦПК України), врахувавши доходи кожної із сторін справи та те, що позивачка отримує допомогу від дочки, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для збільшення розміру стягуваних на користь ОСОБА_3 аліментів з 1/6 до 1/4 частини від всіх видів доходів її сина - ОСОБА_5

ОСОБА_3 не навела належних та допустимих обставин для збільшення розміру аліментів, що є її процесуальним обов'язком (ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_3 була позбавлена можливості подати докази до суду апеляційної інстанції не можуть бути підставою для скасування законного та мотивованого рішення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Тобто, позивачка повинна обґрунтувати свій позов та подати відповідні докази до суду першої інстанції.

При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням наданих сторонами доказів та оцінених судом першої інстанції обставин саме на час ухвалення рішення районним судом та на час пред'явлення позову.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

Є.П.Євграфова

О.М.Ситнік

О.В.Умнова