Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі», товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс - Буд», про визнання вимоги протиправною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: комунальне підприємство «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» (далі - КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі»), товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс - Буд» (далі - ТОВ «Альянс - Буд») про визнання вимоги залучення до проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на АДРЕСА_1 письмової згоди землевласника (землекористувача), викладеної у висновку Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 29 липня 2015 року № 19-26-7777.3-1401/20-15, протиправною.

Позивач ОСОБА_4 посилався на те, що КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на його замовлення розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 та передало його на погодження до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві згідно ст. 186-1 Земельного кодексу України, яке у своєму висновку від 29 липня 2015 року № 19-26-7777.3-1401/20-15 вказало на два зауваження до проекту, пунктом 1.2 зауважень запропоновано долучити до проекту письмову згоду землевласника (землекористувача), або рішення суду.

Посилаючись на те, що договором оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) від 16 березня 2004 року № 91-6-00227 на підставі п. 8 рішення Київради від 23 грудня 2003 року № 316/1191 земельна ділянка по АДРЕСА_1 в складі більшої ділянки була передана в оренду ТОВ «Альянс - Буд», між тим, після скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 липня 2009 року зазначений договір оренди відновлений не був, позивач вважав, що дії відповідача є протиправними щодо погодження проекту землеустрою із неіснуючим землекористувачем та перешкоджають в реалізації його законного інтересу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що до 1 січня 2013 року документи, що посвідчують право власності (користування) на земельну ділянку по АДРЕСА_1, у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021, територіальним органом земельних ресурсів у м. Києві не реєструвались, а отже, зауваження викладене у висновку Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 29 липня 2015 року № 19-26-7777.3-1401/20-15 про долучення письмової згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду, є правомірним.

Такий висновок судів ґрунтується на повному і всебічному з'ясуванні всіх обставин справи та належній оцінці наявних у справі доказів.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко
О.В. Ступак

Колегія суддів: