АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" про припинення поруки, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ,,ПриватБанк"(далі - ПАТ КБ „ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вказувало на те, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVJWGA00000020, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 36800 доларів США з кінцевим терміном повернення - 14 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором станом на 17 серпня 2016 року утворилась

-------------------------------------------------------------------------------------------------------

справа №723/2553/16-ц головуючий у І-й інстанції Дячук О.О.

провадження 22-ц/794/652/17 суддя-доповідач: Міцней В.Ф

категорія:19/27

заборгованість за кредитним договором у розмірі 145334,75 доларів США, з яких непогашена сума кредиту - 27566,46 доларів США; заборгованість зі сплати відсотків - 39276,05 доларів США; комісія - 5021,87 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 73470,37 доларів США.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів лише заборгованість за кредитом у розмірі 27566,46 доларів США.

20 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ ,,ПриватБанк" про припинення поруки.

Зазначав, що 15 червня 2007 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVJWGA00000020, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 36800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ним та банком було укладено договір поруки.

5 листопада 2008 року банком було збільшено відсоткову ставкуз 11,04 % до 13,08 % і тим самим збільшено обсяг його відповідальності як поручителя.

Крім цього, банк звернувся до суду з позовом до нього після спливу позовної давності, оскільки право на звернення до суду у банку виникло ще в 2009 році і він скористався ним у березні 2012 року, однак цей позов було залишено без розгляду за заявою банку.

Посилаючись на ці обставини, просив суд визнати договір поруки від 15 червня 2007 року припиненим з 5 листопада 2008 року.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2017 рокупозов ПАТ КБ „ПриватБанк" задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 690539 грн 82 коп. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено: визнано зобов'язання, що виникло з договору поруки від 15 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „ПриватБанк", таким, що припинило свою дію з 5 листопада 2008 року.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі та стягнути заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" з таких підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 15 червня 2007 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк, та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVJWGA00000020, за яким банк надав відповідачу кредит у розмірі 33400 доларів США на ремонт та добудову квартири та 3400 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитом і з кінцевим терміном повернення - 14 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 червня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 17 серпня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 145334,75 доларів США, яка складається з непогашеної суми кредиту - 27566,46 доларів США; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом - 39276,05 доларів США; комісії - 5021,87 доларів США; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 73470,37 доларів США.

Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.4-8).

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, і кредитором боржника.

За змістом ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, закон пов'язує припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою.

Отже, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 червня 2012 року № 6-73цс12, від 17 лютого 2016 року № 6?3176цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що 5 листопада 2008 року банком було збільшено відсоткову ставку за кредитним договоромз 11,04 % до 13,08 % річних.

Пунктом 13 договору поруки передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

З огляду на викладене суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову до поручителя та задоволення зустрічного позову про припинення поруки, оскільки збільшуючи відсоткову ставку кредитор збільшив обсяг відповідальності поручителя без його згоди.

Водночас колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором у національній валюті України.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 ,, Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року ,,Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що у разі якщо кредит

правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

ПАТ КБ ,,ПриватБанк" має право здійснювати банківські операції в іноземній валюті та здійснювати інші валютні операції на підставі ліцензії, виданої Національним банком України.

В позовній заяві ПАТ КБ ,,ПриватБанк" просило стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 27566,46 доларів США, тому ця вимога підлягає задоволенню в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк"задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк"заборгованість за кредитним договором у розмірі 27566,46 доларів США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: