АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4347/15-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/345/К/17 інстанції Бардін О.С.
Категорія - 27 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказував на те, що 13 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 1/274-МК, згідно умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_6 кредит у розмірі 135000,00 доларів США на термін до 13.08.2023 року, а відповідач зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором № 1/274-МК, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1/274-МК/2, згідно якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_6 усіх зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Всупереч взятим на себе кредитним зобов'язанням відповідач ОСОБА_6 умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 30.06.2015 року за нею рахується заборгованість у розмірі 389143,11 доларів США, що відповідно до розпорядження НБУ про встановлення офіційних курсів гривні становить 8179106,39 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом - 133951,41 долар США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 164 263,86 долара США; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 122 341,70 долар США; заборгованість за порушення виконання умов договору - 3 275,10 грн., яку позивач і просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь, а ткож судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 26.12.2016 року, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1/274-МК від 13.08.2008 р., що виникла станом на 30.06.2015 р., у розмірі 298215,27 доларів США, що відповідно до розпорядження НБУ про встановлення офіційних курсів гривні станом на 06.07.2015 р. із розрахунку 100 доларів = 2101,8248 грн. складає еквівалент 6267962,50 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 133 951,41 долар США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 2815423,96 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 164 263,86 долари США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 3452538,55 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 1911143,89 грн.; заборгованість за порушення виконання умов договору - 3 275,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по справі - судовий збір по 1827,00 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, апелянти вважають, що усупереч ст. 213 ЦПК України, оскаржуване рішення суду не є законним та обґрунтованим.

Також, на їх думку, судом першої інстанції не було повністю досліджено всіх доказів та не враховано всіх істотних обставин справи.

Так, зазначаючи в рішенні про те, що відповідачі були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, судом не було враховано, що за весь період розгляду справи відповідачі не отримували жодного повідомлення, повістки чи телефонограми про виклик до суду, враховуючи, що суду були відомі засоби їх зв'язку. У зв'язку з чим, відповідачі були позбавлені можливості на виклад свого ставлення до заявлених вимог, фактів і доказів, та відповідно їхня думка не була врахована при розгляді справи по суті.

Крім того, вказують на те, що суд, задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, не встановив момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів і штрафів. Зазначаючи про розмір основного боргу, суд не зазначив, якими належними і допустимими доказами підтверджені ці доводи.

Неявка відповідача ОСОБА_6, повідомленої про розгляд справи, в порядку ст. 76 ЦПК України, являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Так, згідно телефонограми від 28 березня 2017 року, зареєстрованої у Журналі обліку вихідних телефонограм апеляційного суду Дніпропетровської області за вихідним №70, відповідач ОСОБА_6 повідомлялась про розгляд справи апеляційним судом призначений на 29 березня 2017 року.

Крім того, слід зауважити, що відповідачу ОСОБА_6, направлялись повідомлення про розгляд справи на адресу, зазначену нею особисто в апеляційній скарзі, проте вказані відправлення повертались на адресу суду у зв'язку з спливом терміну їх зберігання.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Крім того слід зазначити, що Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана в тому числі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Зокрема, в § 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України», Європейський суд зазначив, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У справі «Бочан проти України» Європейський суд з прав людини навіть дійшовши висновку про законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, все ж стягнув грошову компенсацію в розмірі 2 тис. євро лише за порушення судами України «розумних строків» розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 13 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 1/274-МК, згідно умов якого позивач надав відповідачу ОСОБА_6 кредит у розмірі 135000,00 доларів США, на придбання житлового домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач, у свою чергу, зобов'язалась повернути кредит, проценти і винагороду згідно графіку погашення кредиту, процентів і винагороди (Додаток №1 цього Договору), але не пізніше 13.08.2023 року (а.с.12-20).

Пунктом 1.4 даного договору сторони обумовили, що зазначений строк повернення кредиту може бути змінений згідно п.п.2.3.3., 2.4.1. цього договору.

В якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором № 1/274-МК, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1/274-МК/2, згідно якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_6 усіх зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Усупереч взятим на себе кредитним зобов'язанням відповідач ОСОБА_6 умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 30.06.2015 року за нею рахується заборгованість у розмірі 389143,11 доларів США, що відповідно до розпорядження НБУ про встановлення офіційних курсів гривні становить 8179106,39 грн., що включає в себе: заборгованість за кредитом - 133951,41 долар США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 164 263,86 долара США; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 122 341,70 долар США; заборгованість за порушення виконання умов договору - 3 275,10 грн., яку позивач і просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь, а також судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання відповідачем зобов'язання за укладеним кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й її обов'язку нести відповідальність перед банком щодо погашення виниклої заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суду вважає, що оскаржуване рішення відповідає вищевказаним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі умови договору не виконали, у зв'язку із чим, станом на 30.06.2015 року за кредитним договором № 1/274-МК від 13 серпня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 389143,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 8179106,39 грн., та включає в себе: заборгованість за кредитом - 133951,41 долар США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 164 263,86 долара США; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 122 341,70 долар США; заборгованість за порушення виконання умов договору - 3 275,10 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що суд першої інстанції не встановив момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів і штрафів колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки розрахунком заборгованості за договором № 1/274-МК від 13 серпня 2008 року (а.с.9-11), який надано позивачем суду першої інстанції, встановлено момент виникнення заборгованості та період нарахування процентів і штрафів. Зазначений розрахунок заборгованості колегією суддів перевірено, та колегія суддів вважає його правильним.

Також спростовуються розрахунком заборгованості за договором № 1/274-МК від 13 серпня 2008 року (а.с.9-11),доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що зазначаючи про розмір основного боргу, суд не зазначив, якими належними і допустимими доказами підтверджені ці доводи.

Крім того слід зауважити, що заперечуючи проти розміру заборгованості по кредиту, відповідачами не надано власних розрахунків, які б спростовували розрахунки, зроблені позивачем та які містяться у матеріалах справи, та які колегія суддів вважає правильними.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема: справу розглянуто за їх відсутності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції було вжито усі заходи належного повідомлення відповідачів по справі про існування спору та його призначення до розгляду (а.с.50-52,54-56,61-65,69-71). Однак відповідачі повідомлення про розгляд справи за місцем проживання не отримували, у зв'язку з чим зазначені повідомлення поверталися на адресу суду після спливу строку на їх зберігання.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: