Справа № 199/1149/17
21 квітня 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.,
при секретарі Гуменюк О.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна,-
Позивач звернувся до суду із позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетрвоській області, про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що на виконанні в Амур-Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебували виконавчі провадження ВП №21376055 та виконавче провадження ВП №34836329 з примусового виконання виконавчого листа №2-2391 виданого 18.08.2010 року.
В межах даних виконавчих проваджень постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 21376055 від 16.09.2010 року, та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладене арешт на все майно належне позивачу на праві власності.
30.03.2012 року по виконавчому провадженню ВП №21376055 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47 ЗУ «По виконавче провадження».
По виконавчому провадженню ВП №34836329 державним виконавцем на прилюдних торгах було реалізовано належну мені квартиру АДРЕСА_1. 27 грудня 2013 року по даному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Пунктом 2 резолютивної частини постанови стягувачу було повідомлено, що виконавчий документ може бути повторно предявлено на виконання в строк до 27.12.2014 року.
Арешт накладений зазначеними вище постановами державним виконавцем знято не було. На даний час, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, арешт накладений в рамках даних виконавчих проваджень чинний.
Станом на сьогоднішній день, зазначений вище виконавчий документ на виконання не предявлявся, а отже стягувачем пропущено строк його предявлення до виконання.
На даний час, наявність арешту на належному позивачу на праві власності майні, створює йому значні перешкоди у володінні, розпорядженні та користуванні ним, таким чином позивач вважає, що його законні права та інтереси порушені, в звязку з чим і звертаюся з даним позовом та просить зняти арешт з всього належного йому майна, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження В10-1997/10 (ВП №21376055) від 16.09.2010 року (державний виконавець Фуніна Я.О.) та арешт накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 34836329 (ВП 34836329) від 19.10.2012 року (державний виконавець Шаган О.А.) Амур-Нижньодніпровського відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
В судове засідання позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позову наполягала.
В судове засідання представник Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетрвоській області Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений належним чином, про зміну свого місця проживання та про причини неявки суду не повідомляв, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що виконанні в Амур-Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ перебували виконавчі провадження ВП №21376055 та виконавче провадження ВП №34836329 з примусового виконання виконавчого листа №2-2391 виданого 18.08.2010 року.
В межах даних виконавчих проваджень постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 21376055 від 16.09.2010 року, та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладене арешт на все майно належне позивачу на праві власності.
30.03.2012 року по виконавчому провадженню ВП №21376055 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47 ЗУ «По виконавче провадження».
По виконавчому провадженню ВП №34836329 державним виконавцем на прилюдних торгах було реалізовано належну позивачу квартиру АДРЕСА_2. 27 грудня 2013 року по даному виконавчому провадженню державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Пунктом 2 резолютивної частини постанови стягувачу було повідомлено, що виконавчий документ може бути повторно предявлено на виконання в строк до 27.12.2014 року.
Згідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.
Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1)виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.
Згідно п. 5.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/55 (з послідуючими змінами та доповненнями) стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку, установленому пунктом 5.12 цієї Інструкції. Відомості про заставу рухомого майна державний виконавець може отримати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
Відповідно до ч. 3 ст. 577 Цивільного кодексу України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
На підставі ч.ч.5,6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. В разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави.
Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належать, крім іншого, застава рухомого майна, що виникає на підставі договору.
Згідно до ст. 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1)відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.
На підставі ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
Згідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.
Згідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.
Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів та встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову.
З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 222 ЦПК України, суд, -
У звдоволенні позову ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.