Справа № 713/854/17
Провадження №2/713/406/17
06.06.2017 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кибич І.А.
з участю секретаря Мірчева О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, до відповідачки ОСОБА_2
В позові посилається на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2. З 07 жовтня 2010 року по 25.01.2016 року проживав у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який розірвано рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає по даний час.
Вважає, що ОСОБА_2 втратила будь-які зв'язки з господарством, а він як власник має право користуватись та розпоряджатись своєю власністю.
Просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_2.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилався на обставини викладені в позові, просив задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.
В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки суду не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2, перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2010 року, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області шлюб між ними розірвано, що підтверджується його копією.
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_2, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Серія НОМЕР_1, виданого 12.01.2011 року на підставі рішення №4 від 05.01.2011 року, копією витягу про державну реєстрацію прав №28653528 від 12.01.2011 року.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №74 від 16.01.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 Колишня дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, зареєстровані але не проживають з 23.04.2016 року.
З акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №347 від 26.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_3 Колишня дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4, зареєстровані але не проживають з квітня 2016 року.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачем доведено, що відповідачка ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не проживає в АДРЕСА_4, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право на користування цим житлом.
На підставі викладеного позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_2, підлягають задоволенню.
Крім того з відповідачки ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640,00 грн.
Керуючись ст.ст.321, 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 64, 70, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, Суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_7
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_6, судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 640,00 (Шістсот сорок) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. А. Кибич