Справа № 583/399/17
12 червня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
при секретарі Безрядіній О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
22.02.2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила заявою від 24 травня 2017 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.01.2014 р. між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 грошову позику в розмірі 5000 доларів США, які зобовязався повернути в найкоротші строки. Укладення договору підтверджується розпискою ОСОБА_3 про отримання коштів та його зобовязанням повернути кошти. Як стало відомо позивачці, ОСОБА_3 помер, взяті на себе зобов»язання не виконав, не повернув гроші, взяті ним в борг. Його спадкоємцем є відповідач по справі, якому відомо про існуючий договір і який зобовязався його погасити. Однак, до цього часу гроші не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в гривневому еквіваленті, який становить 135200 грн.
За заявою позивачки від 24 травня 2017 року ухвалою Охтирського міськрайсуду від 12 червня 2017 року позов в частині про стягнення боргу з ОСОБА_4 залишено без розгляду.
Позивачка в судове засідання не з»явилася, її представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідач в судове засідання не зявився, будь-яких заяв від нього не надійшло, про розгляд справи йому неодноразово направлялися судові повістки, які повернуті до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання ( а.с. 20,25,28,31,60,62,77). Згідно довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради від 27.02.2017 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 А. За таких обставин у відповідності до положень ст. 74 ч. 5 ЦПК України відповідач вважається повідомленим в установленому законом порядку, суд вважає можливим розгляд справи провести у його відсутність.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст. ст. 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.01.2014 року ОСОБА_3 взяв у борг 5000 доларів США та зобовязався їх повернути, про що склав розписку (а.с.5), яку надано позивачкою в справу.
05.10.2016 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть № 498 від 06.10.2016 та копією свідоцтва про смерть (а.с.39,49).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта спадкове майно складається з житлового будинку за адресою м. Охтирка вул. Грабовського, 150 А, земельної ділянки площею 2,5728 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вишнопільської сільської ради Тальнівського району, Черкаської області, а також земельної ділянки площею 0.3 га для ведення особистого селянського господарства на території Вишнопільської сільської ради Тальнівського району, Черкаської області.
Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4, однак, остання відмовилася від спадщини на користь сина ОСОБА_2, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 20 січня 2017 року про відмову від спадщини ОСОБА_4 (а.с.48).
Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Проста письмова форма обов'язкова для договору позики тільки у випадках, коли позикодавець юридична особа, а також в усіх випадках, якщо сума договору позики перевищує встановлений законом розмір.
Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Статтею 1049 ч. 1 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013р. (у справі № 6-63цс13), згідно якої досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк його виконання. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.
Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства
Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02.07.2014 року, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ч.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд визначає суму заборгованості з переведенням іноземної валюти у національну за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Станом на дату ухвалення рішення 12.06.2017 року за офіційним курсом НБУ курс долара США по відношенню до гривні становить: 100 доларів становить 2612 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг в сумі 130600 грн., відмовивши в решті вимог за необгрунтованістю.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають частковому задоволенню то, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 97 % суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1351 грн. виходячи із суми сплаченого позивачем судового збору та пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215, 224-226 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 борг в сумі 130600 ( сто тридцять пять) гривень 00 копійок. та понесені судові витрати у розмірі 1351 грн., а всього в сумі 131951 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_5