У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Сокальського районного суду Львівської області, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби на його користь кошти в сумі 1 млн грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Головного Управління МВС України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, однак ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року ухвалу судді Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 03 червня 2014 року було порушено його конституційні права, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Сокальського районного суду Львівської області, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року; скасовано ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди і питання про відкриття провадження у справі в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_2; ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 26 лютого 2016 року в нескасованій частині та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження зазначених у позові обставин щодо незаконності дій судді та постановлення завідомо неправосудної ухвали. При цьому суд обґрунтовано вважав, що сама по собі ухвала суду апеляційної інстанції, якою скасовано зазначену ухвалу суду першої інстанції із підстав допущення судом першої інстанції помилки при ухваленні судового рішення, не свідчить про незаконність дій судді чи постановлення ним завідомо неправосудної ухвали.

У зв'язку з цим суд обґрунтовано вважав відсутніми підстави для висновку про те, що, постановляючи ухвалу від 03 червня 2014 року у справі № 454/1559/14-ц, суддя Сокальського районного суду Львівської області чи цей суд могли спричинити позивачеві моральні страждання, про що зазначив позивач у позовній заяві.

Крім того, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження приниження його честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, глузування з нього усіх його родичів та знайомих у зв'язку з ухваленням судом рішень не на його користь.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 та від 25 грудня 1997 року № 9-зп суд обґрунтовано вважав такими, що не доводять факту заподіяння позивачеві моральної шкоди шляхом постановлення Сокальським районним судом Львівської області ухвали від 03 червня 2014 року у справі № 454/1559/14-ц, таким чином, аналогічні доводи касаційної скарги є безпідставними.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд щодо посилання на ч. 6 ст. 1176 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, правильно зазначив, що її застосування можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади, тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду, що відповідає вимогам ст. ст. 6 і 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року).

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи із посиланням на ст. 1176 ЦК України були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Наведені у касаційній скарзі доводи про неправильне застосування судами, на думку заявника, норм матеріального права, а саме: ст. ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124, 150 Конституції України; ст. ст. 15, 16, 23, 1166, 1174 ЦК України; порушення судами норм процесуального права, а саме: ч. 1 ст. 2, ст. ст. 60, 61, 213-215 ЦПК України, є помилковими, спростовуються установленими судами обставинами справи та змістом оскаржуваних судових рішень, згідно з якими під час розгляду справи суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, достатньо повно встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, надали належну оцінку наявним у справі матеріалам.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В.Ступак