_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/9955/17
УХВАЛА

18.12.2017 року суддя Київського районного суду міста Одеси ЛітвіноваІ.А., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» «про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди»,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1, за позовними вимогами якої позивач просить:

-стягнуть звідповідача ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» на її користь майнову шкоду в розмірі 10965,83 ( десять тисяч девятсот шістдесят пять) гривень 83 копійки;

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» на її користь суму моральної шкоди в розмірі 25000,00 (двадцять пять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа була розподілена судді ЛітвіновійІ.А.

На час надходження позовної заяви ОСОБА_1 до суду Цивільний процесуальний кодекс України діяв в редакції від 03.08.2017 року, положеннями якого й керувався суддя при перевірці форми, змісту, порядку подання позовної заяви.

При перевірці підсудності справи Київському районному суду м. Одеси, було встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідачем за заявленими вимогами зазначила ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит». Місцезнаходженням відповідача вказала адресу, яка територіально відноситься до Київського району міста Одеси. Однак зазначені позивачем дані не підтвердилися відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України». Інформація про юридичну особу з найменуванням «ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» у вказаному реєстрі відсутня.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою на захист свого права, як споживача, виходячи із положень ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позивачу надане право предявити позов також за зареєстрованим місцем свого проживання.

З метою одержання належних доказів щодо місця реєстрації позивача ОСОБА_1, з територіального органу ВАДР судом витребувано відповідну інформацію.

14 грудня 2017 року суддею одержано довідку ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області від 11.12.2017, якою підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт: КЕ 547796, виданий 05.02.1997 р. Київським РВ м. Одеси, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Адреса реєстрації місця проживання позивача територіально відноситься до Київського району міста Одеси.

Суддя визначає підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 Київському районному суду м. Одеси на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, яка діє на цей час.

Пунктом 11 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 можливе тільки в разі відповідності вказаної заяви вимогам Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 03.08.2017 року.

У цьому Кодексі вимоги до позовної заяви та порядку її подання до суду, встановлені ст. 119 та ч. 1 ст. 120 ЦПК України.

За правилами п. 2 та п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 р. позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

Позивачу слід звернути увагу, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Однією з ознак юридичної особи є її участь у цивільному обороті від свого імені. Кожна юридична особа має своє найменування, юридична особа повинна мати місцезнаходження та мати здатність бути позивачем або відповідачем у суді. Правоздатність і дієздатність юридичних осіб виникає з моменту її державної реєстрації.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 р. створена автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як вже зазначалося раніше, юридична особа із найменуванням «ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України» не значиться.

Дані обставини мають істотне значення для здійснення в наступному судових викликів та взагалі для ідентифікації відповідача.

Позивачу також слід звернути увагу, що в разі задоволення заявлених ним позовних вимог, стягнення грошових коштів з відповідача в примусовому порядку буде проводитись на підставі виконавчого документа, в якому необхідно зазначати офіційні та точні реквізити боржника. В протилежному випадку, виконавчий документ з відділу ДВС може бути повернутий до суду без виконання. Враховуючи наведене, позивачу пропонується зясувати точні дані юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, яка має відповідати перед позивачем по заявленим ним вимогам та уточнити позовну заяву у вступній частині, де містяться дані відповідача, та в резолютивній частині - де викладений зміст позовних вимог.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 заявлені вимоги майнового характеру, але всупереч правилам, встановленим п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, ціна позову в заяві не міститься.

Позивачу необхідно виконати вимоги п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, шляхом зазначення ціни позову з вимог майнового характеру.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення звязку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х0,4=640,00), та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х5=8000,00).

Відповідно до п.п. 2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х0,4=640,00).

Згідно з ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З позову вбачається, що позивачем заявлено вимогу немайнового характеру (про відшкодування моральної шкоди) та вимогу майнового характеру (про відшкодування майнової шкоди), кожна з якої є обєктом справляння судового збору.

Тобто за вказаними вимогами підлягає сплаті судовий збір: за вимогу немайнового характеру 640,00 грн.; та за вимогу майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, 640, 00 грн.

Позивачем не надано до позову документа на підтвердження сплати судового збору за подання заяви, що містить одночасно вимогу майнового характеру та немайнового характеру. Позивач підтвердив сплату судового збору у розмірі 640 грн. лише за одну вимогу. Відповідно за іншу вимогу сбір не сплачений.

Порядок звернення до суду за судовим захистом регулюється нормами ЦПК України. Заявник має дотримуватись цих норм процесуального закону.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3 та 5 Закону України «Про судовий збір».

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, до яких законом не віднесено осіб, які звертаються до суду із позовами про захист прав споживачів. Суд вважає, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові засади справляння збору, встановлює платників, обєкти та розміри ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судова палата у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 також зазначала, що Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» є спеціальним законом.

Зі змісту постанови ВСУ від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 вбачається, що за загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

За статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 1 вересня 2015 року, були внесені відповідні зміни до Закону України «Про судовий збір», якими було суттєво змінено ставки судового збору (стаття 4 Закону України «Про судовий збір») та одночасно значно скорочено перелік субєктів, які звільняються від оплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються деякі категорії позивачів.

З 01 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях не звільняються позивачі у справах про захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 ЦПК України, закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження.

Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше. Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діє на момент вчинення певної процесуальної дії.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до суду як споживач, а споживачі на той час були виключені з пільгових категорії, то ОСОБА_1 не має право на пільги щодо звільнення від оплати судового збору при зверненні до суду із позовом про захист прав споживача.

З урахуванням вищевикладеного та вищезазначених положень ЦПК України щодо вимог до позовної заяви та вимог Закону України «Про судовий збір», позивачеві необхідно виправити недоліки порядку подання позовної заяви до суду шляхом надання документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 відсотку встановленої ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х0,4=640,00), та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складає 1600 грн. (1600,00х5=8000,00).

Судовий збір повинен бути сплачений за реквізитами Київського районного суду міста Одеси: отримувач коштів: УК у м. Одесі (Київський р-н); код отримувача: (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача: УК у м. Одесі, код банку отримувача: (МФО) 828011, рахунок отримувача: 0005, код класифікації доходів бюджету: 22030001, призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ____ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Київський районний суд м. Одеси(назва суду, де розглядається справа).

При підготовці уточненої позовної заяви та підготовці до процесуальної участі при розгляді справи, позивачу також пропонується звернути увагу на порядок оформлення позовних заяв, визначений ст.ст. 175, 177 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. та врахувати, що додержання вимог, визначених у даних статтях буде впливати на швидкість та якість розгляду справи, враховуючи, що п. 11 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Керуючись ст. 119, 121-122 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 р., ч. 2 ст. 185, ч. 11 ст. 187 та п. 11 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017р., суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ветеринарних послуг «Айболит» «про захист прав споживача, стягнення збитку та відшкодування моральної шкоди» - залишити без руху.

Зобовязати позивача усунути недоліки позовної заяви шляхом повного та належного виконання вимог ст. 119 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 р. відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали та надати до суду докази належного виконання протягом пяти днів з дня одержання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою до суду, розяснивши, що у випадку виконання ухвали та усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона буде вважатись поданою у день первинного її подання до суду. Інакше позовна заява буде повернута позивачеві разом із доданими до неї матеріалами, що не позбавить позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку лише в частині визначення розміру судових витрат.В іншій частині заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Суддя Літвінова І. А.