Справа № 132/3390/16-ц
Провадження № 2/132/120/17
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 05.12.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено відповідний кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 3500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість в сумі 22649 грн. 24 коп., яка складається з наступного:

- 2235,34 грн. заборгованість за кредитом;

- 16059,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1054,73 грн. штраф (процентна складова).

Оскільки борг відповідачем не сплачено, позивач звернувся до суду з даним позовом, за яким просить стягнути вищевказану заборгованість з відповідача.

В судове засідання представник позивача не зявився, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява відповідно до якої просить справу слухати у його відсутність в порядку письмового провадження. Позовні вимоги позивача не визнає з мотивів наведених у письмовій заяві від 06.03.2017 року.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Матеріалами справи доведено, що 05.12.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено відповідний кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 3500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 року має заборгованість в сумі 22649 грн. 24 коп., яка складається з наступного:

- 2235,34 грн. заборгованість за кредитом;

- 16059,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1054,73 грн. штраф (процентна складова).

Умовами та правилами надання банківських послуг визначено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати частину заборгованості на протязі 30 днів з дня, коли така заборгованість виникла, а також здійснювати погашення заборгованості за Овердрафтом, сплачувати всю суму процентів та комісії, нарахованих за користування кредитною лінією, та фіксованої і процентної складових штрафів при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань більше ніж 6 місяців (п. 9.4).

Так з наданого ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач з грудня 2012 року взагалі не вносив будь-які платежі на кредитний рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору.

Позивач жодних претензій до відповідача в межах строку позовної давності не предявляв.

З часу останнього внесення платежу відповідачем в рахунок погашення кредиту минуло більше 4 років. Саме тоді у позивача виникло право звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості, що передбачено п.п. 5.2, 9.4 Умов та правил надання банківських послуг, однак лише після спливу тривалого часу, а саме в грудні 2016 року, тобто через 4 роки позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, ПАТ КБ "Приватбанк" протягом трьох років з дати останньої проплати з достовірністю знав про грубе порушення з боку відповідача взятих на себе зобов'язань і тоді у нього позивача було право на звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача. Однак, позивач не скористався своїм правом на звернення до суду про стягнення заборгованості із відповідача.

При цьому, більше 4 років відповідач ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення заборгованості не вносив на кредитну лінію, проте кредитодавець продовжував нараховувати відсотки, комісію та штрафи за прострочену заборгованість за кредитним договором, замість того, щоб скористатися своїм правом стягнути заборгованість за кредитним договором у судовому порядку в межах строку позовної давності.

Тому такі дії позивача слід розцінювати як зловживання позивачем своїм правом в односторонньому порядку, незважаючи на грубі порушення по виконанню своїх зобов'язань відповідачем, на продовження дії кредитного договору з метою щонайбільших нарахувань штрафних санкцій відповідачу.

Згідно ст.ст. 257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин днем початку перебігу позовної давності щодо вимог позивача зі стягнення кредиту та процентів за ним є перший день, наступний за останнім днем сплати відповідачем кредиту та заборгованості за ним.

Відповідно до роз'яснень, які надані у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Таким чином, з позовом до суду позивач звернувся у грудні 2016 року, пропустивши строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України. Про

наявність поважних причин пропуску позовної давності позивач не зазначає.

Письмові пояснення представника позивача суд до уваги не бере, оскільки вони не спростовують того, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Так, ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність).

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, згідно ст. ЦК України, за вимогами про стягнення пені 1 рік.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Тому позовні вимоги позивача про стягнення боргу з відповідача не підлягають до задоволення, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 259, 267, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 158, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити, в звязку зі спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: