АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1294/17-ц 22-ц/774/1392/К/17
Справа № 212/1294/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1392/К/17 суддя Тимошенко Т.І.
Категорія - 48 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

28 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона є повнолітньою та навчається на першому курсі денного відділення Криворізького гірничо-технологічного ліцею. Стипендію не отримує та перебуває на утриманні матері ОСОБА_5, а батько ОСОБА_2 не вважає за потрібне надавати матеріальну допомогу на період навчання.

Просила суд: стягнути щомісячно на її користь з відповідача аліменти по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходів) на її утримання до закінчення навчання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на її утримання у розмірі 1/12 частини заробітку (доходу) відповідача.

Стягнення аліментів з ОСОБА_2 почати з 28 лютого 2017 року й стягувати щомісяця на час навчання його доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але припинити стягнення аліментів 25 січня 2019 року, або по закінченню навчання.

Витрати за сплату судового збору віднесено за рахунок держави.

Рішення допущено до негайного виконанню в частині платежу аліментів за один місяць.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм процесуального права. Так, відповідач є інвалідом першої групи і його дохід складається виключно із пенсії по інвалідності у розмірі 2 246,91 грн., із якої утримується заборгованість по аліментам на утримання позивачки у розмірі 10 910,86 грн. шляхом щомісячного утримання 50% від його доходів, а тому при стягненні з нього аліментів у розмірі 1/12 його доходу, на життя відповідачу залишиться лише 936,21 грн. Зважаючи на те, що відповідач є інвалідом та потребує значних коштів на лікування, суми у розмірі 936,21 грн. йому не достатньо. Крім того, відповідач має заборгованість по комунальним платежам, але судом це не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.

Позивач ОСОБА_4, будучи завчасно (30.05.2017 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй судового повідомлення про призначення судового засідання на 20.06.2017 року - а.с. 49), в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача на її користь аліменти на період навчання в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 28 лютого 2017 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, суд першої інстанції виходив з обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними 23-річного віку та можливості ОСОБА_2 надавати допомогу саме у такому розмірі.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов'язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

За нормами ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

З 01 вересня 2016 року ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання на неповному державному забезпеченні на першому курсі Криворізького професійного гірничо-технологічному ліцею за спеціальністю «Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення», строк навчання якої закінчується 25 січня 2019 року (а.с. 7).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що повнолітня ОСОБА_4 не має самостійного доходу та потребує додаткової матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням.

Разом з тим, при вирішення спору щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд має встановити не тільки потребу такої дитини у додатковій матеріальній допомозі, але й змогу батька надавати таку допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, висновком Міжрайонної онкологічної медико-соціальної експертної комісії від 17.11.2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано інвалідом першої групи загального захворювання з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2019 року та зазначено про його потребу в сторонньому догляді (а.с. 18, 19).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Криворізькому північному об'єднаному УПФУ Дніпропетровської області як інвалід першої групи «Б» загального захворювання та отримує пенсію у розмірі 2 246,91 грн., яку йому призначено з 01.01.2012 року до 01.12 2019 року (а.с. 24).

Згідно виписного епікрізу №167616 із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення Комунального закладу «Криворізької міської лікарні №16» Дніпропетровської обласної ради», ОСОБА_2 хворіє з 2007 року, двічі переніс ОНМК з правобічним гемипарезом, йому діагностовано ДЕП 3ст. складного ґенезу (токсична і, як наслідок перенесених повторних ОНМК) з тетрапарезом грубим в руках, вираженим в ногах, порушення та обмеження функцій кистей та ходьби, стволовими порушеннями (речі, глотання), вестибуло-мозжечковим синдромом, когнітивним порушенням (а.с. 20).

Станом на 07.12.2009 року відповідач ОСОБА_2 мав заборгованість за аліментами на утримання ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття в розмірі 30 610,27 грн. (а.с. 21), у зв'язку з чим з пенсії відповідача щомісячно утримується заборгованість за аліментами у розмірі 50% від його доходу, тобто 1 098,45 грн. (а.с. 22-23).

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку місяць для осіб, які втратили працездатність становить 1 247,00 грн.

Зважаючи на те, що після відрахування із пенсії ОСОБА_2 заборгованості по аліментам, до виплати належить пенсія у розмірі 1 148,46 грн. (2 246,91 грн. - 1 098,45 грн.), що навіть не забезпечить мінімальний прожитковий мінімум для відповідача та фактично позбавить його засобів до існування.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_2, згідно висновку Міжрайонної онкологічної медико-соціальної експертної комісії від 17.11.2016 року, потребує стороннього догляду, а тому погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності у нього можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.2,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи і порушенням судом норм процесуального та матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що не перешкоджає повторному зверненню до суду із аналогічними позовними вимогами у разі зміни майнового стану відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2,3,4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: