У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шеремет А.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Старосільської сільської ради Рокитнівського району, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: підприємець ОСОБА_3; про визнання недійсними і скасування рішень Старосільської сільської ради, акту приймання-передачі межових знаків та проектної документації,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рокитнівського районного суду від 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в позові до Старосільської сільської ради Рокитнівського району, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: підприємець ОСОБА_3; про скасування рішень Старосільської сільської ради, акту приймання-передачі межових знаків та проектної документації.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необгрунтованість, що полягають у порушенні норм матеріального права.

На її обгрунтування зазначав про неврахування судом роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами України земельного законодавства" щодо умов та порядку припинення права власності на землю відповідно до ст.ст. 140-149 ЗК України, тобто за позовом органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, пред'явленим до суду.

Залишено поза увагою ті обставини, що всупереч ч. 12 ст. 46, ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на засіданні сесії сільської ради були відсутні 7 із 20 депутатів, що унеможливлювало її проведення через відсутність кворуму.

Вважав, що відкрито і безперешкодно корсиутючись земельною ділянкою з 1988 року, він набув переважного права на передачу її йому у власність чи користування. Більше того, право на ділянку площею 0, 12 га він отримав з дозволу радгоспу "Старосільський" з цільовим призначенням: "Для сінокосіння та ведення сільського господарства".

Посилався на те, що, на його переконання, Старосільський сільський голова зловживає своїми правами та обов'язками і створив навмисно йому юридичні та фактичні перешкоди у набутті права на спірну земельну ділянку.

На його думку, судом при вирішенні земельного спору не додержано вимоги ст.ст. 95, 119, 123, 151, 152, 155 ЗК України.

Зважаючи на наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2, вважаючи оскаржуване рішення законним і обгрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали спарви та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості пред'явлених вимог та відсутності у позивача прав на спірну земельну ділянку, адже її вже передано у приватну власність іншій особі.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як правильно встановлено судом, 4 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Старосільськоїх сільської ради Рокитнівського району із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1

Рішенням органу сільського самоврядування №1363 від 21 листопада 2014 року надано заявнику дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0, 25 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (а.с. 134, т. 1).

Відповідно до акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 12 грудня 2014 року межі земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_2 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками (а.с. 72, т. 2).

Рішенням Страсільської сільської ради №9 від 05.11.2015 року затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 дану земельну ділянку (а.с. 149, т. 1).

Зі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 48239793, і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 48241660, від 24.11.2015 року вбачається, що право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд площею 0, 25 га в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 76, 77-77, зв., т. 2).

На а.с. 92-99, т. 2 містяться повідомлення ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт від 14.12.2015 року, її повідомлення начальнику Рокитнівського районного сектора від 29.12.2015 року про початок виконання будівельних робіт, викопіровка з Генерального плану забудови с. Дроздинь та Технічний паспорт садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 Дані докази свідчать про те, що відповідач фактично вже здійснила будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці.

Рішенням органу сільського самоврядування №1515 від 9 лютого 2015 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність через те, що ця ділянка надана іншій особі (а.с. 140, т. 1).

Вважаючи, що Старосільська сільська рада та ОСОБА_2 порушують його права на земельну ділянку площею 0, 12 га, яка є складовою частиною ділянки, що знаходиться у власності останньої, у січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування №1363 від 21.11.2014 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення ділянки у власність площею 0, 25 га та рішення №1515 від 09.02.2015 року в частині відмови позивачу в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність через те, що ділянка, на яку він претендує, надана іншій особі, та рішення №9 від 05.11.2015 року про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 Також вимагав скасувати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, встановлених по межі земельної ділянки відповідача, та проектну документацію.

Під час судового засідання вимоги позивачем неодноразово змінювалися і остаточно ОСОБА_1 вимагав визнати недійсними та скасувати зазначені рішення органу сільського самоврядування, скасувати акт приймання-передачі межових знаків та проект землеустрою ОСОБА_2 від 05.11.2015 року, які оформлені на підставі незаконних рішень.

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Згідно зі ст.ст. 116, 118, 125, 126 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та їїх орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданняї сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 140-149 ЗК України, якими регулюються питання припинення права на земельну ділянку, спростовуються відсутністю у позивача права користування чи іншого речового права на спірну ділянку.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про зловживання сільським головою своїми правами та обов'язками всупереч покладених на нього законом повноважень.

Так, відповідно до ст.ст. 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На а.с. 12, т. 1 міститься довідка №64 від 27.05.1988 року, яка видана радгоспом "Старосільський" Рокинівського району, про те, що ОСОБА_1 дозволено розробити земельну ділянку площею 0, 12 га під сінокос та ведення сільського господарства навпроти батькового города на меліоративній-болотній землі радгоспу "Старосільський".

Згідно із ст. 19 ЗК Української РСР 1970 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках можуть надавати з закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування.

Порядок і умови вторинного користування визначаються законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими законодавчими актами Української РСР.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Будь-яких доказів про те, що саме ця ділянка є спірною і входить на даний час до земельної ділянки площею 0, 25 га, яка виділена у власність ОСОБА_2, позивачем надано не було, а судом не було здобуто.

Сама по собі довідка радгоспу "Старосільський" про надання права позивачу на вторинне користування не свідчить про виникнення у нього переважного речового права на спірну ділянку на той момент, коли землі колишнього радгоспу було розпайовано або вони перейшли у комунальну власність (землі запасу Старосільської сільської ради). Тому не може стверджувати про таке право і на час вирішення судом справи.

Більше, того право вторинного користування позивача на земельну ділянку як похідне від первісного права радгоспу "Старосільський" припинилося в зв'язку з припиненням права останнього на землю.

Відповідної матеріально-правової вимоги про визнання за ним права на спірну ділянку в порядку ст. 119 ЗК України ОСОБА_1 не заявляв, а вирішувати самостійно, з власної ініціативи, такі питання відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений таких повноважень.

Крім того, цільове призначення даної земельної ділянки органом місцевого самоврядування змінено на "Будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", а органом Держземкадастру присвоєно відповідний кадастровий номер. Тому підстав стверджувати, що спірна ділянка є тотожною ділянці, яку було виділено позивачу у вторинне користування радгоспом "Старосільський", не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про повторне голосування на скасування рішення №1363 від 21 листопада 2014 року, яким надано дозвіл ОСОБА_2 розробити проектно-технічну документацію для відведення спірної ділянки, вимога про що грунтувалася на заяві від 26.02.2015 року, то вони спростовуються тим, що рішення органу місцевого самоврядування може бути скасоване самим цим органом лише у випадку, коли це рішення ще не виконане. Між тим, станом на день подання цієї заяви рішення сільської ради вже було виконане, а 5 листопада 2015 року було вирішено передати земельну ділянку площею 0, 25 га у власність ОСОБА_2 Про ці факти свідчить укладений договір між підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №411 від 28.11.2014 про проведення проектно-вишукувальних робіт з розроблення проекту землеустрою та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй у власність (а.с. 38-38, зв.; т. 2; а.с. 26-53, т. 1).

Не можна погодитися і з посиланнями позивача про те, що на засіданні Старосільської сільської ради не було кворуму, тобто дане засідання проведене без належної кількості депутатів, за присутності яких сесія є правомочною.

Згідно із ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тобто самі по собі показання свідків у цивільній справі, на які покликається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, не можуть спростовувати чи підтверджувати належним і допустимим способом про кількісний склад сесії Старосільської сільської ради, а тому й про законність прийнятих рішень.

Забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель і забезпечення гарантій прав на землю відповідно до ст. 5 ЗК України є одними із основних засад земельного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права відповідача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рокитнівського районного суду від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: