Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, нікчемним та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 3 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 2008 року ним за заявою від 11 листопада 2008 року № 076065489, поданою до Черкаського відділення/філії ЗАТ «Приватбанк», було отримано кошти та видано у користування пластикову картку з кредитним лімітом у розмірі 500 грн без відсотків за користування та без встановленого строку користування - на загальних умовах користування пластиковими картками.

Позивач вважав, що строк дії картки закінчився через рік - 30 листопада 2009 року. Із заявою до банку про продовження строку дії картки він не звертався, тому банк повинен був її анулювати. Заборгованість за кредитом була погашена до 2009 року, про що свідчить відсутність будь-яких звернень банку до нього до 2015 року.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 травня 2015 року стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 листопада 2008 року у розмірі 14 087 грн 09 коп.

Позивач ОСОБА_4 вважав вказаний кредитний договір у формі заяви від 11 листопада 2008 року недійсним та нікчемним, оскільки заява не містить всіх істотних умов, які передбачені для заповнення та визначення у подальшому обсягу зобов'язань і умов використання, а видана йому картка є розрахунковою, а не кредитною.

Крім того, зазначав, що банком не було надано йому Пам'ятку клієнта; умови кредитного договору є несправедливими; кредитором не було надано йому, як позичальнику, повної та детальної інформації про усі умови кредитування та банк взагалі здійснює свою діяльність незаконно, без відповідних ліцензій.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати кредитний договір б/н, складений у формі заяви від 11 листопада 2008 року недійсним та нікчемним, а також зобов'язати банк видати йому, як клієнту банка, борговий документ про відсутність його заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 3 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки належні і допустимі докази у справі, яким суди відповідно до вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України надали належну оцінку, свідчать про те, що оспорюваний договір, укладений між сторонами 11 листопада 2008 року, відповідає вимогам закону і містить всі істотні умови, з якими позивач погодився при його підписанні, і за яким прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. Встановивши ці обставини у справі, суди правильно вважали, що відсутні підстави для визнання договору недійсним (нікчемним).

Інші доводи позивача, також не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 4 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 3 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: