Провадження № 2-з/761/265/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Малинников О.Ф. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В позовній заяві Позивач просить: визнати за ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на спадкове майно, а саме на ? частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку забезпечення позову позивач просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько ОСОБА_1 - ОСОБА_4.

Після смерті дядька відкрилася спадщина, до складу якої входить й трикімнатна квартира АДРЕСА_1 (далі - спадкова квартира).

Заповіту ОСОБА_4 не залишив. Заявник є спадкоємцем другої черги за правом представлення.

На даний час заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Але заявник має обґрунтовані підстави ввжати, що до ухвалення рішення по справі вищевказана квартира буде продана або відчужена у будь-який інший спосіб, оскільки ОСОБА_2 вважає, що квартира є його власністю і хоче, щоб його визнали спадкоємцем. А також на квартиру претендує ще і ОСОБА_5, який на даний момент не являється спадкоємцем. Свої побоювання щодо продажу чи відчуження спадкової квартири обґрунтовує наступним:

По-перше, коли заявник та його брат - ОСОБА_3 звернулися до Приватного нотаріуса Київського міського округу Глушко JI.B. із заявами про вступ до спадщини і очікували на отримання свідоцтва про право на спадщину, то пізніше отримали лист від нотаріуса Глушко Л.B., де було зазначено, що окрім них заяви про прийняття спадщини подали ще дві особи: ОСОБА_7 та ОСОБА_2. ОСОБА_7 не надав необхідних документів для встановлення підстав для закликання до спадкування, а ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою, в якій просив призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки він звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, підтвердив це відповідною заявою. А ні заявника, а ні його брата - ОСОБА_3 ОСОБА_2 сторонами в своїй заяві не вказав. Він повністю проігнорував факт наявності родичів у померлого - ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва для встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 з єдиною метою - отримати спадкову квартиру. Тобто насправді, ОСОБА_2 мав на меті в подальшому підтвердити своє право на житлове приміщення.

ОСОБА_2 про постійне спілкування між заявником, його братом та їхніми родинами з померлим дядьком, про надання ними йому допомоги не знав, тому, що він ніколи не проживав з ОСОБА_4, а намагається встановити з ним родинні зв'язки із корисливих мотивів, тільки заради спадщини.

Отже, коли заявник дізнався про те, що насправді ОСОБА_2 хоче встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 за заявою в окремому провадженні, то він з братом подали до суду заяви про вступ у справу, оскільки є родичами та спадкоємцями померлого, а заявник сторонами їх у справі не вказав.

Тому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року по цивільній справі №761/19156/16-ц заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду у зв'язку з наявністю спору.

Таким чином, ОСОБА_2, проігнорувавши факт наявності родичів у померлого - ОСОБА_4 намагався встановити з ним родинні зв'язки із корисливих мотивів, тільки заради спадщини приховавши при цьому від суду наявність законних спадкоємців, які прийняли спадщину.

По-друге, доки в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходилась справа № 761/19156/16-ц щодо встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 я дізнався про те, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться справа №761/32624/16-ц за позовом ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни про поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини, де знову вони спостерігали ситуацію, що повторюється, як у випадку з ОСОБА_2. Саме до приватного нотаріуса Глушко Л.В. звернулися заявник та його брат, коли подавали заяви про вступ до спадщини. Отже, вона відкривала спадкову справу після смерті ОСОБА_4 і повідомила ОСОБА_5 про те, що є родичі у померлого, які вже подали заяви про вступ до спадщини, як спадкоємці за законом. Однак, зазначена інформація не вплинула на ОСОБА_5, і при подачі позовної заяви він також, як і ОСОБА_2 проігнорував залучення заявника і його брата - ОСОБА_3, як сторін по справі, приховуючи інформацію про законних спадкоємців від суду.

Заявник з братом, захищаючи свої права, знову звернулися до суду з Заявою про залучення їх у справу. Але, вже коли заявника і брата залучили до розгляду справи №761/32624/16-ц про поновлення строку для подачі заяви про прийняття спадщини, під час ознайомлення з матеріалами справи, вони дізналися про ще один спір в суді. Виявляється 15 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва постановив рішення по цивільній справі № 761/11024/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторія Вікторівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Рішенням суду позов було задоволено. Знову з боку ОСОБА_5 було повністю проігноровано участь родичів - спадкоємців ОСОБА_4 у розгляді справи судом. Суд зі своєї сторони не встановив інших заінтересованих осіб у справі: наприклад законних спадкоємців які прийняли спадщину, або інших можливих спадкоємців за заповітом (новим), не витребувано копію спадкової справи або хоча б витягу з спадкового реєстру. Отже, Шевченківський районний суд м. Києва формально підійшов до розгляду справи, а тому мною була подана апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/11024/16-ц. Рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано. А в поновленні строку для подачі заяви про прийняття спадщини рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі №761/32624/16- ц ОСОБА_5 було відмовлено.

Таким чином, вищезазначені події доводять, що весь час ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаючи про наявність законних спадкоємців, які прийняли спадщину намагаються приховати цю інформацію від суду. У заявника, його брата та у суду немає жодних підстав вважати що зазначені особи не вчинять нових спроб звернутися до суду з якимось наступним позовом при цьому не приховавши інформацію про законних спадкоємців.

По-третє, у зв'язку з тим, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкову квартиру були викрадені, а тому ними могли скористатися заінтересовані особи для своїх корисливих цілей.

Таким чином, враховуючи викрадення правовстановлюючих документів і багаторазові намагання інших осіб вирішити долю спадкової квартири без участі законних спадкоємців та приховування достовірної інформації від суду, то з вищевикладеного випливає що існує цілком реальна загроза, втратити квартиру (її можуть декілька разів перепродати, закласти у банк, тощо.) до вирішення Позову у суді що унеможливить виконання рішення суду. Тому з метою забезпечення позову, заявник вважає необхідним накладення арешту на спірну квартиру, оскільки невжиття заходів, щодо забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, або інші заінтересовані особи можуть використати спадкову квартиру у своїх шахрайських цілях.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч.ч. 1, 2, 3 ст.152 ЦПК України ).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки, не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження Ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: О.Ф. Малинников.