Провадження № 22-ц/780/2626/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 04 серпня 2001 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, ведення спільного господарства, внаслідок чого фактичні шлюбні відносини між ними припинені з березня 2012 року, спільне господарство не ведеться, позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 04 серпня 2001 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №217.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 04 серпня 2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 217.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, виключивши з описової частини рішення посилання на висновок суду про припинення фактичних шлюбних відносин, ведення спільного господарства з березня 2012 року, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі також зазначено, що судом першої інстанції, ухвалюючи рішення, в описовій частині, визнав встановленою обставиною, яка не була доведена належними та допустимими доказами, що є порушенням процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами визнано, що вони подружніх стосунків тривалий час не підтримують, вважають, що примирення між ними неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 2001 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 217.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведене підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та про народження, виданими повторно, копії та оригінали яких долучені до матеріалів справи (а.с.5-7,99-101).

Як вбачається з матеріалів справа, відповідач визнала позов та просила задовольнити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільне господарство, дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе.

Доводи апеляційної скарги про те, що в описовій частині рішення відсутні жодні посилання на докази сторін про обставини щодо фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства з 2012 року, документальне підтвердження вищевикладеного також відсутнє, є необґрунтованими, тому що сам позивач в позові зазначив, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з березня 2012 року, спільне господарство не ведеться (а.с. 2-3).

Відповідачкою надано клопотання до суду першої інстанції, в якому також зазначено про фактичне припинення шлюбних відносин з 2012 року (а.с. 208-209).

Представником позивача ОСОБА_6 27 лютого 2017 року подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що з 2012 року позивач по справі проживає з іншою жінкою за межами України (а.с.41-42).

27 лютого 2017 року представником позивача ОСОБА_6 подано клопотання про долучення доказів про окреме проживання позивача та відповідача починаючи з березня 2012 року, що підтверджується долученими до матеріалами справи довідками з місця роботи та проживання позивача, копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с.49-96).

Таким чином, твердження про те, що судом першої інстанції важливі обставини справи не досліджувались є надуманими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для зміни описової частини рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року.

За таких обставин, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

ОСОБА_7