22 червня 2017 року м. Кремінна
Справа № 414/1085/17
Провадження № 2/414/318/2017
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючий суддя - Панчук М.В.,
секретар судового засідання - Горбаньова Ю.М.,
представника ОСОБА_1,
представника служби у справах дітей ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини,
у Кремінський районний суд звернувся представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 із цивільним позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Кремінської РДА Луганської області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Заяву мотивує тим, що по 10 березня 2016 року ОСОБА_3 та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу вона самостійно виховує та утримує дитину, піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. В теперішній час у ОСОБА_3 виникли потреби для виїзду у м.Вінниця та за межі України до Російської Федерації з метою відпочинку. Вказує, що відповідач в категоричній формі відмовляється надати згоду на виїзд дитини за межі України, чим чинить перешкоди у забезпеченні рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що з невідомих причин відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, просив справу розглянути у заочному порядку.
Представник Служби у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області проти позову не заперечувала. Зазначила, що задоволення позову буде відповідати інтересам дитини.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Заперечень щодо позову не надав.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи відсутність заперечень з боку позивача та її представника щодо можливості проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
З повторної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 14 грудня 2016 року Біловодським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.5) встановлено, що у сторін під час шлюбу народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є ОСОБА_4
Згідно копії рішення Білокуракінського районного суду Луганської області справа №409/307/16-ц (а.с.10) встановлено, що шлюб зареєстрований 31 серпня 2011 року Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №568 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано.
Відповідно до копії перекладу з російської мови на українську мову свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 06 грудня 2016 року відділом ЗАГС адміністрації м.Донецька Ростовської області (а.с.9) встановлено, що ОСОБА_6 уклала шлюб з громадянином Росії ОСОБА_8 і після укладення шлюбу змінила прізвище на «Варнатовська».
Судом встановлено, що у ОСОБА_3 виникла потреба для виїзду за межі місця проживання у АДРЕСА_1 та до Російської Федерації (а.с.14,15) з метою відпочинку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Європейської Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч.1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Аналогічні підстави зазначені в Постанові Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.
Отже, в частині вимог про надання такого дозволу після досягнення дитиною 16-ти років, а саме 09.12.2025р., не підлягає задоволенню, так як таке право уже буде набуте самою дитиною за законом.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно п.п. 17, 18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини», в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.
Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №6-15цс17 зробив правовий висновок, зокрема про те, що статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» визначена можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, тому надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Абзацом 2 ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
А відтак, з метою недопущення порушень прав батька дитини, який є відповідачем у справі суд ухвалює рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька.
Окрім того, такий виїзд можливий за рішенням суду, яке набрало законної сили, а відтак, в частині вимог про надання такого дозволу на період 08.06.2017р. по день набрання рішенням законної сили, без урахування такого дня набрання рішенням законної сили, не підлягає задоволенню.
Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що її батько ОСОБА_4 своїми діями перешкоджає матері ОСОБА_3 забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 слід задовольнити частково та надати дозвіл на виїзд/в'їзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5 в супроводі матері - ОСОБА_3, або уповноважених нею осіб без дозволу та супроводу батька - ОСОБА_4, через лінію зіткнення у межах тимчасово непідконтрольної території України та території України, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, та за кордон - у Російську Федерацію, з метою відпочинку, в період з дня набрання рішенням законної сили по 09 грудня 2025 року, з обов'язковим поверненням на територію України.
Керуючись ч.2 ст.313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 213-215, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -
позов представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
Надати дозвіл на виїзд/в'їзд неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супроводі матері - ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, або уповноважених нею осіб без дозволу та супроводу батька - ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, через лінію зіткнення у межах тимчасово непідконтрольної території України та території України, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, та за кордон - у Російську Федерацію, з метою відпочинку, в період з дня набрання рішенням законної сили по 09 грудня 2025 року, з обов'язковим поверненням на територію України.
У задоволенні решти вимоги - відмовити.
Копію заочного рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Кремінський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя

Кремінського районного суду М.В. Панчук