АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1692/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Храпка В. Д.
при секретаріЧуйко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и л а :

04 травня 2017 р. позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 07 липня 2007 р. між ним - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 797. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2012 р. шлюб між ним - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано. Неповнолітній син ОСОБА_8 залишився проживати з мамою, на його утримання він сплачує аліменти.

Позивач зазначив, що з самого моменту розлучення, у нього з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина.

Після неодноразових перепон з боку ОСОБА_6, стосовно його нормального спілкування із сином він змушений був звернутися 24 грудня 2015 р. до Органу опіки та піклування Черкаської міської ради із заявою про визначення способу спілкування з дитиною.

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 48 від 19 січня 2016 р. йому встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а саме щовівторка та щочетверга з 16.00 год. до 19.00 год., перші та треті вихідні місяця з 10.00 год. суботи до 17.00 год., неділі, без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Підставою його звернення до суду є порушення ОСОБА_6 рішення органу опіки і піклування про визначення способу участі у вихованні та спілкування з ОСОБА_8, яке виражається в тому, що колишня дружина не відповідає на його телефонні дзвінки для зустрічі з дитиною та змінила місце проживання, переїхавши з сином до міста Києва і не повідомивши його про місце і умови, де вони тепер проживають.

За таких обставин, позивач просив зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати йому зустрічатися з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. та зобов'язати ОСОБА_6 за день до зустрічі його із сином ОСОБА_9 надавати батькові дитини точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини та, за необхідності, погоджувати місце зустрічі.

Встановити ОСОБА_7 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з його сином ОСОБА_9: щовівторка та щочетверга з 16:00 до 19:00; перші та треті вихідні місяця з 10:00 суботи до 17:00 неділі, а також липень місяць та період зимових свят з 31 грудня по 8 січня кожного року, без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 р. позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_7 у спілкуванні з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено ОСОБА_7 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.: перші та треті вихідні дні місяця з 10.00 год. суботи до 17.00 год. неділі, без присутності матері дитини - ОСОБА_6, за попередньою домовленістю з ОСОБА_6; половину зимових канікул та в період літніх канікул протягом одного місяця з (01 липня), з урахуванням стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення, надавши батькам право змінювати порядок та час (в тому числі канікулярний період) спілкування з дитиною за їх взаємною згодою.

Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини, узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, харчування, стану здоров'я та інтересів дитини.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його змінити та встановити ОСОБА_7 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. будь-якої суботи щомісяця за попередньою домовленістю по 3-4 години в присутності матері.

При цьому зазначила, що піддано необґрунтованому сумніву висновок психолога ОСОБА_10 та не взято до уваги ту обставину, що за наслідками бесід психолог дійшла висновку, що наслідки участі батька у вихованні дитини протягом останніх 2-х років є негативними, їх причина - руйнівний вплив на емоційну сферу хлопчика.

Крім того, скаржник зазначила, що після ухвалення рішення судом першої інстанції від позивача жодного разу не надійшло пропозиції, щодо побачень з сином. Це зайвий раз вказує на те, що він не виявляє бажання приймати участь у вихованні дитини.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - адвоката Станчука М.Г., ОСОБА_7 та його представника - ОСОБА_12, представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Черкаської міської ради - ОСОБА_13, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що батько має безумовне право на безперешкодне спілкування з дитиною, а враховуючи, що сторони не можуть дійти згоди, щодо участі позивача у вихованні дитини, тому суд прийшов до висновку про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні позивача з його сином з визначенням способу такої участі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що сторони з 07 липня 2007 р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2012 р. (а.с. 7)

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2., який залишився проживати з матір'ю та на утримання якого батьком сплачуються аліменти. ( а.с. 8)

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 48 від 19 січня 2016 р., за наслідками розгляду заяви ОСОБА_7, останньому встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме щовівторка та щочетверга з 16.00 год., до 19.00 год., перші та треті вихідні місяця з 10.00 год., суботи до 17.00 год., неділі, без присутності матері та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.( а.с. 10)

Проте, на даний час вказане рішення відповідачем належним чином не виконується, що нею не заперечувалося під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином.

Відповідно до ст. 141 СК України, яка регламентує рівність прав та обов'язків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Правило ч.2 ст.157 СК України додатково підкреслює, як право на особисте спілкування, так і обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов'язку прямо випливає зі ст. 141 СК України.

Праву на спілкування з дитиною та участь у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.

Статтею 158 СК України, яка визначає вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

В свою чергу ст. 159 СК України передбачає, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Разом з тим, розглядаючи позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною суд має дотримуватися розумного балансу на участь у вихованні дитини батьком та іншими членами сім'ї, яким надано таке право. Не забезпечення цього при вирішенні спору може порушити принцип максимально можливого урахуванням інтересів дитини, який закріплено СК України та Конвенцією про права дитини.

В ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що мати дитини категорично заперечує проти побачень батька із малолітнім сином без її присутності, мотивуючи зазначене негативним впливом батька на розвиток дитини, посилаючись при цьому на висновок психолога ОСОБА_10 (а.с. 41-43) зроблений за результатами діагностичного обстеження її та сина від 06 червня 2017 р., який наряду з іншими доказами, наданими сторонами, був предметом дослідження при розгляді справи в суді першої інстанції, та об'єктивно не взятий ним до уваги оскільки доводи зафіксовані психологом зі слів матері після зустрічей дитини з батьком без опитування самого батька, до того ж вони достовірно не підтверджують наявність негативного впливу на здоров'я дитини від зустрічей з батьком.

Таким чином суд першої інстанції встановивши, що за заявою позивача орган опіки та піклування, вивчивши умови життя батьків, їхнє ставлення до дитини, встановивши наявність перешкод з боку матері у спілкуванні батька з дитиною постановив рішення, яким встановив ОСОБА_7 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 н. без присутності матері дитини та те, що ОСОБА_6 дане рішення не виконувалось, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому судом було враховано думку органу опіки та піклування, участь якого при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини є обов'язковою, рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 48 від 19 січня 2016 р., характеристики надані позивачу, як за місцем проживання так і за місцем роботи, та відповідно вік та стать дитини, поведінку позивача по відношенню до сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що судом, ухваленим рішенням, дотримано розумного балансу на участь у вихованні дитини батьком та іншими членами сім'ї, яким надано таке право.

На спростування доводів викладених в апеляційній скарзі позивачем у суді апеляційної інстанції надано акт обстеження умов проживання № 31 від 03 лютого 2017 р. складений головними спеціалістом служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_13 та ОСОБА_14, завірений начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_15, на підставі заяви ОСОБА_7, відповідно до якого встановлено, що умови проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 є задовільними. Даний будинок перебуває у приватній власності має централізоване водопостачання та водовідведення, газифікований. В помешканні зроблений ремонт, наявні необхідні меблі та предмети домашнього вжитку, побутова техніка. Для малолітнього ОСОБА_8 у будинку відведені дві кімнати, де є диван-ліжко, ліжко, письмовий стіл, шафа для книг, комп'ютер. Таким чином за місцем проживання відповідача - батька малолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_7 створені належні умови для проживання, і він бажає брати участь у вихованні сина.

При вирішенні спору слід враховувати і те, що форма й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 02 листопада 1989 р., Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства», так як інтереси дитини захищаються передусім. І в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні способу участі батька у вихованні сина, суд першої інстанції врахував рішенні Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 48 від 19 січня 2016 р. який з урахуванням забезпечення інтересів малолітньої дитини правомірно при встановленні способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина визначив необхідність виконання цих дій без участі матері. Тому вимоги апеляційної скарги щодо встановлення позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з сином саме в присутності матері не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можлива, зокрема, зміна судового рішення.

Судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :