У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті сина - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті сина - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася до апеляційногосуду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення міськрайонного суду визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати й направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи неподаною та повертаючи ОСОБА_4 апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, а повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору судовому розгляду не підлягає.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору. Подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України, тому ухвалою апеляційного суду від 1 грудня 2016 року у задоволенні клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору було відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано п'ятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали усунути виявлені недоліки, а саме сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

Судом установлено, що 7 грудня 2016 року ОСОБА_4 повторно звернулася до апеляційного суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору з посиланням на тяжкий майновий стан, ухвалою апеляційного суду від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику, зазначивши, що заявник судовий збір не сплатила, а повторна заява про звільнення від сплати судового збору розгляду не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Отже, апеляційний суд на підставі вищевказаних вимог процесуального закону не був позбавлений можливості продовжити строк для усунення недоліків, виявлених в апеляційній скарзі заявника.

При цьому заявник посилалася на те, що вона є людиною похилого віку і у відведений судом занадто короткий строк не встигла зібрати докази (документи) на підтвердження її важкого майнового й фінансового стану, тому 2 грудня 2016 року подала повторне клопотання із залученням доказів.

У зв'язку з наведеним та у силу ч. 1 ст. 73 ЦПК України апеляційний суд, враховуючи надання нового клопотання та доказів, яких не було при первинному клопотанні, повинен був продовжити строк, встановлений судом, якщо вважав, що наданих доказів для звільнення від судового збору недостатньо, і вирішити клопотання згідно вимог ст. 82 ЦПК України.

Посилання апеляційного суду, що повторний розгляд клопотання про звільнення від судового збору не передбачено законом, не відповідає вимогам ЦПК України, підтвердженням чого є те, що суд не послався на відповідну норму права.

Крім того, апеляційний суд не врахував таке.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційний суд на вищевказане увагу не звернув та на те, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у ст. 13 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про визнання апеляційної скарги ОСОБА_4 неподаною.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі ОСОБА_4, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Ураховуючи наведене, ухвала апеляційного суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик