У Х В А Л А

судового засідання

08.06.2017 року Франківський районний суд міста Львова в складі :

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_2,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просить: скасувати постанову ВП №53775314 про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом №465/3293/15-ц, №2-н/465/433/15 виданим 28.05.2015р. Франківським районним судом м.Львова про стягнення 4282,61 грн. з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго".

В обґрунтування скарги покликаються на те, що 20 квітня 2017 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 було винесено постанову ВП №53775314 про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом №465/3293/15-ц, №2-№465/433/15 виданим 28.05.2015р. Франківським районним судом м.Львова про стягнення 4282.61 грн. з нього на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго". Дану постанову він отримав 03.05.2017 року. Оскільки ухвала судового засідання Франківського районного суду м.Львова від 26.06.2015р. про залишення без задоволення моєї заяви про скасування судового наказу №465/3293/15-ц, №2-н/465/433/15 від 28.05.2015р. була винесена із порушенням його конституційного права на захист так як судове засідання проводилося без його присутності, що остаточно позбавило його права подавати докази та брати участь у їх дослідженні, подавати заяви, заперечення, відводи і тому подібне згідно Цивільного Кодексу України, а тому вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає до скасуванню, а тому просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, пояснення дав аналогічні викладеним у справі, просить скаргу задоволити.

Держаний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день,час та місце слухання скарги повідомлялися, а тому суд вважає за можливе, розглядати скаргу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення скаржника, суд перевіривши матеріали справи, доводи скарги, вважає, що скарга ОСОБА_1 на рішення державного виконавця не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За умовами ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ст.384 ЦПК України).

Судами встановлено, що за заявою ЛМКП "Львівтеплоенерго" 28.05.2015 року року Франківським районним судом м.Львова було видано судовий наказ по справі №465/3293/15-ц, провадження №2-н/465/433/15 про стягненн з ОСОБА_1 в користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" суми заборгованості в розмірі 4160,81 грн. та судовий збір в сумі 121,80 грн..

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

З огляду на те, що статтею 129 Конституції України встановлено, що рішення суду, яке вступило в законну силу є обовязковим для виконання по всій території України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону).

20 квітня 2017 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53775314.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України в абзаці першому пункту 20 своєї постанови від 13 грудня 2010 року № 3 Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Норма частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» закріпляє, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Як вбачається із матеріалів справи державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», правомірно здійснив прийняти до виконання даного судового наказу і відкриття виконавчого провадження,та здійснюючи необхідні заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання виконавчого документа.

Інших доводів незаконності вказаних дій державного виконавця ні в самій скарзі не боржником зазначено.

Таким чином, порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови від 20 квітня 2017 року не було.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі наданих суду доказів, суд прийшов до висновку, що постанова державного виконавця відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а дії вчинені в повному обсязі та в межах наданих їм повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення скарги, тому слід відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10,11, 60, 209, 210, 383, 384,385, 387 ЦПК України,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби м.Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в п'ятиденний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Мартинишин М.О.