Справа № 752/8887/16-ц
Провадження № 2/752/827/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сатиренко Ірини Олександрівни, Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості», про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким:

-визнати протиправною бездіяльність державного виконавця, що полягала у ненаправленні ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 44229925 та накладення арешту на кошти боржника від 25.11.2014 року;

-визнати протиправними дії державного виконавця по врученню копії постанови про арешт коштів боржника від 25.11.2014 року стягувачу для направлення для виконання до ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_1;

-визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 25.11.2014 року;

-стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану протиправними діями державного виконавця у розмірі 40 836,93 грн., з яких: 37079,03 грн. - сума боргу, 3 707,90 грн. - сума виконавчого збору, 50 грн. - витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

В подальшому 30.01.2017 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог в частині суб'єкта стягнення, в якій просила стягнути з Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва на користь позивача шкоду, завдану протиправними діями державного виконавця у розмірі 40 836,93 грн., з яких: 37079,03 грн. - сума боргу, 3 707,90 грн. - сума виконавчого збору, 50 грн. - витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що 23.03.2015 року звернувшись до ПАТ АКБ «Аркада» з метою продовження строку дії договору банківського вкладу, дізналась про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на депозитному рахунку, відкритому у вказаній банківській установі, на підставі постанови старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сатиренко І.О. від 25.11.2014 року у виконавчому провадженні № 44229925. Після звернення до державного виконавця, позивач встановила, що державним виконавцем здійснюється виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 05.02.2014 року, про стягнення з позивача на користь ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» суми боргу у розмірі 37079,03 грн. Про відкриття виконавчого провадження позивача повідомлено не було, а постановою державного виконавця накладено арешт на кошти боржника у сумі 40 836 грн. 93 коп., що перевищує суму стягнення за виконавчим листом. Оскільки державним виконавцем арештовано належні позивачу грошові кошти, що знаходились на депозитному рахунку у сумі, що перевищує суму стягнення за виконавчим листом, без повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження та без надання строку на добровільне виконання боржником судового рішення, позивач вважає такі дії старшого державного виконавця протиправними, та таким, що завдали позивачу шкоди у розмірі 40 836 грн. 93 коп.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, з невідомих для суду причин, про день та час судового засідання у справі були повідомлені судом належним чином.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.ч .1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судом встановлено, що 05.02.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 37 079 грн. 03 коп.

01.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві Альїд Ф.Н. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44229925 з примусового виконання виконавчого листа від 05.02.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПОРЯД.ОК. Управління та експлуатація нерухомості» заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 37 079 грн. 03 коп. Надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання судового рішення.

Доказів направлення та отримання боржником ОСОБА_1 вказаної вище постанови про відкриття виконавчого провадження витребувані копії матеріалів виконавчого провадження № 44229925 не містять.

25.11.2014 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Сатиренко І.О. винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1, що містяться на рахунках, відкритих у ПАТ АКБ «Аркада» та належать ОСОБА_1 у межах суми 40 836, 93 грн. Зі змісту самої постанови вбачається, що до суми основного боргу за виконавчим листом у розмірі 37 079,03 грн., державним виконавцем до суми стягнення за виконавчим листом включено 3 707,90 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій.

17.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44229925, відповідно до змісту якої борг за виконавчим документом, виконавчий збір та витрати пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій стягнуто згідно платіжних доручень № 3299, 3324 та 1437.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктами 1-2 вказаної статті передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частина ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) передбачає, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин, передбачено що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 28 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Визначений ст. 124 Конституції України принцип обов'язковості виконання судових рішень, ухвалених судами іменем України, реалізовується державними органами, визначеними Законом України «Про державну виконавчу службу», згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України ).

За положеннями ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Отже, з урахуванням викладеного шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення суду, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48 цс 13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є , зокрема, державний орган.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Відповідно до пп.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента від 13.04.2011 року № 460/201, вказана служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що стягнення за виконавчим листом від 05.02.2014 року державним виконавцем Сатиренко І.О. проведено за рахунок арештованих грошових коштів у сумі 40 836, 93 грн., за рахунок банківського вкладу, що був розміщений на рахунок у ПАТ АКБ «Аркада», що стверджується відповідними виписками 09.01.2014 року та 28.12.2012 року, а також копіями платіжних доручень про списання вказаних грошових коштів.

Натомість, слід зазначити, що до суми стягнення за виконавчим листом від 05.02.2014 року (37 079 грн. 03 коп.) державним виконавцем всупереч вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» протиправно включено виконавчий збір у розмірі 3 707,90 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій щодо стягнення яких законом визначено відповідний порядок стягнення.

У судовому засіданні з пояснень представника позивача встановлено, що шкодою в розумінні закону позивач вважає надмірно стягнуту суму грошових коштів у розмірі 3 757,9 грн., яка протиправно була включена державним виконавцем до стягнення за виконавчим листом, при цьому основна сума боргу за виконавчим листом у розмірі 37 079 грн. 03 коп. не є шкодою, завданою державним виконавцем.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про неправомірність дій державного виконавця щодо стягнення за рахунок її банківського вкладу грошових коштів у розмірі 3 757,9 грн., є порушенням права позивача на володіння, користування та розпорядження його власністю, знайшли своє ствердження в ході розгляду справи.

Відповідно до вимог п. 9 ст. 25 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України пп. 2 п. 41,42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 41 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 3 757 грн. 90 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя