У Х В А Л А

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року, поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду з зазначеним позовом та відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року залишено без змін.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 119 КЗпП України та частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада та 19 грудня 2016 року, 16 березня 2017 року, постанову Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року та цього ж суду від 23 січня 2017 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позову. При цьому суд виходив з того, що вимоги ОСОБА_4 безпідставні, оскільки її звільнено з роботи відповідно до заяви від 28 вересня 2015 pоку, а часткова мобілізація відповідно до мобілізаційного плану закінчилася 17 серпня 2015 року, тому укладання військового контракту особою, що не була призвана на військову службу під час мобілізації, в особливий період, не передбачає збереження гарантій, визначених статтею 119 КЗпП України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд дійшов таких висновків:

в ухвалі від 30 листопада 2016 року погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог, оскільки незважаючи на зміни, які пізніше були внесені пунктом 3 частини 1 статті 36 КЗпП України, за позивачем зберігалося місце роботи і середній заробіток, а відповідач зобов'язаний був поновити позивача і виплачувати йому заробітну плату протягом одного року з моменту призиву під час мобілізації на особливий період;

в ухвалі від 19 грудня 2016 року погодився з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач був призваний на війську службу під час дії особливого періоду в Україні;

в ухвалі від 16 березня 2017 року погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про задоволення позову, при цьому суд виходив з того, що на час укладення позивачем контракту діяв особливий період, під час якого на працівників, прийнятих на військову службу за контрактом, поширюються гарантії, передбачені частинами 3 та 4 статті 119 КЗпП України.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Надану для порівняння ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2017 року постановлено в справі про розірвання контракту, тобто в справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог у порівнянні зі справою, яку просить переглянути заявниця.

Постанова Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року не є рішенням суду касаційної інстанції, а тому на неї не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Управління державної служби з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час проходження військової служби за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року та рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко