АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2683/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Куркіній І. В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Ліповуза Дмитра Ігоровича - представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

30 липня 2015 року позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про виплату страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.03.2015 сталася ДТП з вини ОСОБА_7, автомобіль якого було застраховано в ПАТ " Страхова компанія «Альфа -Гарант»". З урахуванням доповнених позовних вимог просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 34600 грн., витрати на повторний огляд автомобіля в розмірі 400 грн., витрати на дослідження в розмірі 1000 грн., пеню 18936,17 грн., 3% річних 1391грн., інфляційні втрати в розмірі 3949,95 грн., витрати за вимушену парковку в розмірі 3200 грн, судовий збір в розмірі 938,01грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року позов ОСОБА_6 до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 38700 грн., пеню в розмірі 19 238 грн. судові витрата в розмірі 579грн.38 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Ліповуз Д. І.- представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав на нього апеляційну скаргу в частині задоволених позовних вимог. Просив суд рішення змінити, позов задовольнити частково, стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_6 34 100,00 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що рішення є частково незаконним та не обгрунтованим,ухваленим з порушенням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 9, 12, 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки судом першої інстанції було перевищено ліміт відповідальності на суму 4 600 грн. Окрім того, у відповідності до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем не було прострочено виплату страхового відшкодування, яке було сплачено у відповідності до вимог згадуваного закону, а тому задоволені судом вимоги в частині сплати пені, витрат понесених за проведення автотоварознавчого дослідження є безпідставними.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України) сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог ( ч.1 п.2 ст. 307 ЦПК України).

Положенням п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 38 700 грн., пеню в розмірі 19 238 грн., суд виходив з того, що позовні вимоги в цій частині є доведеними.

Проте, погодитись повністю з такими висновками суду не можна , виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 26 березня 2015 року об 11-30 ОСОБА_7, керуючи автомобілем марки «Шевролет» д.н.з. НОМЕР_3 по пр. Г.Сталінграда, 12 в м. Києві скоїв ДТП, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Peugeot 407 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_6

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_7.(а.с.41), автомобіль якого, Chevrolet , номерний знак НОМЕР_3, застраховано в ПАТ " Страхова компанія «Альфа -Гарант»", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/ 0615588, від 27 серпня 2014року . Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн.

02 липня 2015 року позивач звернулася до ПАТ " Страхова компанія «Альфа -Гарант»" про виплату страхового відшкодування ( Т.1 , а.с. 59).

Відповідно до звіту № 11505 від 14.04.2015 , виконаного ТОВ «ЕКСПЕРТУМ-АВЕ» на замовлення ТДВ СК «Альфа-Гарант» вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Пежо , д.н.з. НОМЕР_2 з врахуванням зносу (70%) склала 21 874, 32 грн., з врахуванням ПДВ.

Експертом ТОВ «ЕКСПЕРТУМ-АВЕ» в звіті було визначено, що вартість матеріального збитку згідно ставок ремонтного аукціону визначається як найменша запропонована сума по відновленню даного КТЗ, серед учасників аукціону ремонту та становить 15 900 грн., які було виплачено позивачу. ( Т.1, а.с. 94-99).

Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування, позивач для оцінки матеріального збитку звернулася до іншого експерта і відповідно до незалежної експертної оцінки, звіт № 3972 від 10.07.2015, замовленого позивачем, вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача встановлена 56 350, 93 грн.

Положенням п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оскільки відповідач не оплатив позивачу страхове відшкодування згідно її звіту, вона звернулася до суду за захистом порушеного права.

Так як матеріали цивільної справи містили два дослідження експертів, які за своїми висновками визначали різні розміри матеріального збитку, спричиненого позивачу, то за клопотанням представника відповідача по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с.128-129).

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 18.08.2016 , № 8372/16-54 (а.с. 168 -192 ) вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «Пежо 407» держ номер НОМЕР_2 на момент ДТП складала 59 908грн.73 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 38 700 грн., в яку входить 34100 грн. страхового відшкодування, 3200 грн. витрати за вимушену парковку автомобіля на стоянці, 400 грн. витрати на повторний огляд автомобіля, 1000 грн. витрати на дослідження, суд першої інстанції не врахував, що ліміт відповідальності за страховим полісом складає 50 000 грн., а розмір страхового відшкодування страховою компанією становить 15 900 грн. + 38 700 грн. за рішенням суду = 54600 грн., що перевищує ліміт на 4600 грн.

За правилами статті 29 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються

витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу

з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому

законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,

зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок

дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з

місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того

власника чи законного користувача транспортного засобу, який

керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної

пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо

транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на

стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію

транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.36.1. ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування ( регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати) у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

А тому, рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат за вимушену парковку автомобіля на стоянці в розмірі 3200 грн. не можна визнати законним та обгрутованим, як і в частині стягнення 400 грн. за повторний огляд автомобіля та 1000 грн. за дослідження автомобіля, оскільки ці суми перевищують ліміт відповідальності, а окрім того, в основу рішення, як належний та допустимий доказ було покладено висновок судової автотоварознавчої експертизи, а не дослідження ,надане позивачем, як доказ. За таких обставин, рішення суду в частині стягнення з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь ОСОБА_6 страхового відшкодування в розмірі 38700 грн. та судового збору 579грн.38 коп. підлягає скасуванню, а апеляційна скарга в цій частині задоволенню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково. Стягнути з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 34 100 грн. та судовий збір 640 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 витрат на повторний огляд автомобіля в розмірі 400 грн., витрат на дослідження в розмірі 1000 грн. та 3200 грн. за вимушену парковку автомобіля на стоянці слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині незаконності рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 19 238 грн. дивлячись на таке.

Пунктом 36.5. ст. 36 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм закону та з урахуванням того, що відповідач не доплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 34 100 грн. у визначені строки та прострочив цю виплату за період з 21 липня 2015 року по 13 грудня 2016 рік ( а.с. 6 , Т.2) у розмірі 19238 грн., а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача. Зваживши на наведене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення пені та його розміром.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справ на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача ТДВ Страхова компанія "Альфа-Гарант" підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 страхове судовий збір у розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ліповуза Дмитра Ігоровича - представника Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 грудня 2016 року в частині стягнення з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 страхового відшкодування в розмірі 38700 грн. та судового збору 579грн.38 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 34 100 грн. та судовий збір 640 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення ТДВ Страхова компанія "Альфа-Г'арант" на користь ОСОБА_6 витрат на повторний огляд автомобіля в розмірі 400 грн., витрат на дослідження в розмірі 1000 грн. та 3200 грн. за вимушену парковку автомобіля на стоянці відмовити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: