Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7а - на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову посилався на те, що 23листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 бувукладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США на строк до 23 листопада 2012 року. На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором із ОСОБА_8був укладений договір іпотеки, за яким майновий поручитель передав у обтяження 8/13 частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1. Посилаючись на неналежність виконання позичальником зобов'язань за кредитом, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у розмірі 768 460 грн 16 коп.

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінив предмет позовних вимог та просив суд стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором станом на 05 вересня 2014 року у розмірі 59 942долари 29 центів США, що за курсом Національного банку України становить 768 460грн 16 коп.

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на відсутність у договорі детального розпису загальної вартості кредиту та повної інформації про умови кредитування, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того зазначав, що умови кредитного договору є несправедливими та призводять до істотного дисбалансу сторін, а тому кредитний договір має бути визнаний недійсним.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області суду від 20 квітня 2015 року позовні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 обєднано в одне провадження.

РішеннямАпостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову банку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову банку. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 59 942 долари 29 центів США, що за курсом Національного банку України становить 768 460грн 16 коп., із яких: 25 412 доларів 85 центів США (еквівалентно 325 792 грн 74 коп.) - тіло кредиту, 20 624 долари 55 центів США (еквівалентно) 264 406 грн 73 коп.) - проценти, 13 904 долари 89 центів США (еквівалентно 178 260 грн 69 коп.). В частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним рішення суду першої інстанції змінено, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 бувукладенийкредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 50 тис. доларів США на строк до 23 листопада 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором із ОСОБА_8був укладений договір іпотеки, за яким майновий поручитель передав у забезпечувальне обтяження 8/13 частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що при зверненні до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» вказав ОСОБА_8 відповідачем, а ОСОБА_6 - третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог. Змінивши предмет позову, банк просив стягнути заборгованість за кредитним договором із ОСОБА_6, при цьому питання про заміну неналежного відповідача у порядку ст. 33 ЦПК України не порушував, відповідної ухвали суд не постановлював. Таким чином, заборгованість за кредитним договором стягнуто із особи, яка не має процесуального статусу відповідача у справі.

Вказані доводи касаційної скарги є безпідставними та на законність рішення апеляційного суду у справі не впливають.

Згідно положень ст. 31 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Вирішення питання про заміну неналежного відповідача у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України із постановленням відповідної ухвали здійснюється у випадку, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, при цьому сама матеріально-правова вимога з моменту її заявлення у суді не змінюється в жодному зі своїх елементів (предмету, підстав, змісту).

Натомість у справі, яка переглядається, первісно заявлена позовна вимога про задоволення кредитором вимог за рахунок забезпечувального зобов'язання змінилася на вимогу про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням. Таким чином, позивач змінив предмет позову зі звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення заборгованості, зміна відповідача відбулася у межах зміни предмета позову та викликана змістом обраного способу захисту порушеного права кредитора, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки (коли особа позичальника відмінна від особи іпотекодавця) передбачає заявлення таких вимог до майнового поручителя як відповідача, а стягнення заборгованості за основним зобов'язанням (коли вимог до майнового поручителя не ставиться) проводиться із самого позичальника.

Таким чином, заміна відповідача ОСОБА_8 відповідачем ОСОБА_6 відбулася у межах повноважень позивача, передбачених ст. 31 ЦПК України, щодо зміни предмета позову до початку розгляду судом справи по суті. Застосування процедури заміни неналежного відповідача за ст. 33 ЦПК України у цьому випадку не потребувалося.

Інших доводів щодо незаконності судових рішень у справі у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик