Справа № 462/6305/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого-судді Ліуша А.І.

при секретарі Трипалюк А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним, покликаючись на те, що 23 грудня 2015 року вона подарувала належну їй квартиру №162 на вул. Низинній, 4 у м. Львові відповідачу. Вона була у добрих відносинах з відповідачем та коли у 2015 році вона запропонувала подарувати відповідачу належну їй квартиру, а натомість відповідач обіцяла утримання, вона погодилась. Відповідач підготувала усі документи та на час підписання договору вона не розуміла, як має називатись договір, однак впевнена була, що з боку відповідача будуть зобовязання щодо її довічного утримання. Після укладення договору відповідач зовсім не приділяла їй уваги, її відношення змінилось, а тому вона запропонувала розірвати цей договір. Однак до нотаріуса відповідач не бажала йти. Просить визнати недійсним договір дарування квартири №162 на вул. Низинній, 4 у м. Львові, укладений 23 грудня 2015 року між нею та ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила, пояснила, що погоджується із визнанням договору дарування недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_2 прийняла в дарунок квартиру №162 на вул. Низинній, 4 у м. Львові.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні(обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити накористь дарувальника будь-яку дію майнового або немайновогохарактеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона

(відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно аборухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 229 - 233 ЦК (правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Також, суд враховує думку ВС України, висловлену, зокрема у Постанові ВС України 6-372цс16 від 27 квітня 2016 року, згідно якої відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч. 3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також думку відповідача, яка повністю визнала позов, у судовому засіданні безспірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 при укладенні оспорюваного договору дарування 23 грудня 2015 року помилялась стосовно наслідків укладення такого договору, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання та бажала вчинення на її користь дій відповідачем ОСОБА_2, відтак її волевиявлення не було спрямоване на безоплатну передачу майна, а тому позов слід задовольнити.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати договір дарування квартири №162 на вулиці Низинній, 4 у місті Львові, укладений 23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 551 /п'ятсот п'ятдесят одну/ гривню 20 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_3

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш