Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» в листопаді 2016 року звернувся до Подільського районного суду м. Києві з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 24.02.2006 року в розмірі 160327,67 доларів США, посилаючись на неналежне виконання умов договору та не повернення коштів у повному обсязі.

Представник позивача Чубко Я.С. в судове засідання не з»явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив у задоволенні позовних вимог за кредитним договором відмовитина підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України, в зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У відповідності до п. 4.5 кредитного договору від 24.02.2006 року змінено строк виконання зобов»язань, за умовами якого у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов»язків, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов»язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Банк пред»явивши вимогу від 31.03.2010 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та пені, змінив строк виконання основного зобов»язання, та строк користування кредитом вважається таким, що настав01.04.2010 року. Також зазначив, що відповідачем здійснювалась проплата 30.09.2015р. ( а.с.4), але це можна вважати перериванням строку позовної давності, оскільки проплата здійснена за поза межами трирічного строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.02.2006 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») укладено кредитний договір№08-038/41к, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 82000,00 доларів США, зі сплатою 12,75% річних та комісії, з кінцевим терміном погашення 24.02.2023р. включно. (а.с. 16-18).

Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором.

Згідно з п. 4.4 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов»язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.8, 3.3.12-3.3.15 цього договору, порушення позичальником умов договорів, визначених в п. 1.3 цього договору, протягом більше, ніж 5 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов»язаний протягом однго робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 4.5 договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов»язків, визначених п.п. 3.3.9-3.3.10 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Відповідно до п. 7.4 договору у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно , позичальник зобов»язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Тобто, такими умовами договору банк встановив термін виконання основного зобов»язання, фактично змінив термін виконання зобов»язання.

До кредитного договору неодноразово укладались додаткові угоди.

Також, 13.07.2009 року між сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до договору кредиту, за умовами якої встановлено розмір процентної ставки за користування кредитом - 15% річних та кінцевий термін погашення суми основної заборгованості до 24.02.2028 року. Погашення кредиту здійснюється до 20 числа (включно) кожного місяця (а.с. 13-14).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.1 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів, та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, в свою чергу, зобов»язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протяом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (а.с. 14).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Таким чином, умовами договору визначено погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів - місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Так, згідно наданого розрахунку, станом на 31.05.2015 року (з позовом звернулись до суду в листопаді 2016 р.) сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 24.02.2006 року становить 160327,67 доларів США, яка складається із:

- строкової заборгованості по тілу кредиту в розмірі 74207,82 доларів США;

- поточної заборгованості за процентами в розмірі 72427,58 доларів США;

- пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 31.05.2015 року по 30.05.2016 року в розмірі 4264,84 доларів США (що за курсом НБУ еквіваленто 107328,97 грн.);

- пені за несвоєчасне погашення процентів за період з 31.05.2015 року по 30.05.2015 року в розмірі 9427,43 доларів США (що за курсом НБУ еквіваленто 237314,39 грн.)(а.с. 7-8).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем здійснено платежі по тілу кредиту, зокрема: 24.11.2008 року в розмірі 109,44 доларів США, 30.09.2015 року в розмірі 3000,00 доларів США (а.с. 4), останній платіж за простроченою заборгованістю по кредиту 24.03.2009 року в розмірі 112,93 доларів США (а.с. 6), за процентами 17.09.2010 року в розмірі 773,78 доларів США, та 24.09.2015 року в розмірі 3000,00 доларів США (а.с. 7-8).

Тобто, за період з 2010р по 2015р. жодної проплати не здійснювалось. Право вимоги у банку виникло з 2010р., до суду звернулись в листопаді 2016р.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

При цьому, якщо боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов"язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року (у справі №6-31цс15), №6-20цс14 від 19.03.2014р.

Судам необхідно встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переивання перебігу строку позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Отже, переривання строку позовної давності, як і визнання свого боргу ( в даному випадку проплати в 2015р.)після спливу позовної давності не свідчить про переривання такої давності.

Крім того, слід зазначити, що пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Суд, перевіривши принцип нарахування пені, вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем неправомірно здійснено нарахування пені в доларах США, а не в гривні.

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2010 року позивачем пред»явлено вимогу про негайне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 6943,42 доларів США - за кредитом, 1102,86 доларів США - за процентами, 3520,99 грн. - пеню за прострочення платежів (а.с. 47-48).

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов»язання, тобто строку виконання зобов»язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред»явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов»язань та зумовлює перебіг позовної давності.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року у справі №6-2251цс16.

У зв»язку з порушення відповідачем виконання зобов»язань за кредитним договором банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, пред»явивши 31.03.2010 року вимогу відповідачу про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту й пов»язаних з ним платежів (процентів).

Отже, враховуючи заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 267, 526, 610,611,625, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м.Києва.

Суддя Г. Б. Супрун