1Справа № 335/632/15-ц 2/335/18/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Якимової О.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, треті особи Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в обґрунтування якого (з урахуванням остаточного його уточнення від 05.09.2016) зазначив, що 10.01.2014 о 09:20 ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Мазда-6», державний номер НОМЕР_1, по вул. Істоміна навпроти електроопори № 218, виїжджаючи з прилеглої території з провулка Зоряний в м. Запоріжжя, не надав дорогу автомобілю «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, внаслідок чого сталася ДТП. В результаті ДТП автомобілю позивача були заподіяні механічні пошкодження, внаслідок чого він відремонтував автомобіль за власні кошти на загальну суму 47 070 грн. Також позивачем були понесені витрати на евакуацію 400 грн., та витрати на оплату судово-медичної експертизи 185,27 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» було виплачено позивачу 10 994,28 грн. без врахування франшизи у розмірі 1 000 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди з урахуванням проведеної страхової виплати склав 37 660,99 грн. Також позивачеві було спричинено моральну шкоду, що виразилася у завданні шкоди здоровю, отриманням травм, тривалого лікування, що відбулось на його звичному способі життя. Просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 37 660,99 грн., моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати (том № 2 арк. справи 103104).

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, який був прийнятий судом до розгляду в межах вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позов обґрунтовано тим, що ДТП сталася з вини як ОСОБА_1, так і ОСОБА_5, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження, висновком судової авто технічної експертизи № 679/15 від 07.07.2015. В результаті ДТП йому як власнику автомобіля «Мазда-6», державний номер НОМЕР_1, завдано матеріальну шкоду на суму 39 700,00 грн., яку, разом із судовими витратами, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь (том № 1 арк. справи 267269).

Ухвалою суду від 21.12.2015 до участі у справі залучене ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (том № 1 арк. справи 304).

Ухвалою суду від 23.09.2016 у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_5 до участі у справі залучено його правонаступника ОСОБА_6 (том № 2 арк. справи 124).

Ухвалою суду від 18.01.2017 до участі у справі залучено ОСОБА_8 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 (том № 2 арк. справи 155).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що заяву про кредиторські вимоги до спадкоємця ОСОБА_5 не подали, т.я. дізналися про ці обставини у судовому засіданні 23.09.2016, коли суд залучив до участі у справі його правонаступника, після чого і звернулись до нотаріуса. ОСОБА_1 поніс збитки у вигляді відновлювального ремонту автомобіля, а тому мав право звернутись до суду із даними вимогами. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити з тих підстав, що ДТП сталася з вини ОСОБА_5, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Доказів вини ОСОБА_1 у завданні матеріальної шкоди ОСОБА_5 немає.

Представник відповідача та, в подальшому, правонаступника відповідача, у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав з тих підстав, що він не предявив протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 кредиторських вимог до спадкоємців, а тому позбавлений права вимоги. Також за життя ОСОБА_5 судом не було ухвалене рішень про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди. Власником автомобіля «Опель Кадет» є ОСОБА_8, а ОСОБА_1 є його представником за довіреністю, і тому повинен був звертатись до суду із даним позовом в інтересах ОСОБА_8 Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів заподіяння матеріальної та моральної шкоди, не підтверджено причинного звязку між діями ОСОБА_5 і завданою шкодою. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», яка сплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування у повному обсязі. ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування не оспорював. Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_5 підтримав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» у судовому засіданні пояснила, що між ОСОБА_5 та ними було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Після ДТП ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою, на підставі чого було проведено оцінку завданої шкоди, що підтверджується звітом спеціаліста від 16.01.2014 № 17/2-014. Розмір шкоди склав 44 141,46 грн., що склала вартість поновлювального ремонту автомобіля «Опель Кадет». Оскільки ринкова вартість цього автомобіля на той час складала 23 600,39 грн., тому страховою компанією було застосовано приписи статті 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відшкодовано ОСОБА_1 різницю між ринковою вартістю та залишками автомобіля, а саме 10 594,00 грн. (за вирахуванням 1 000 грн. франшизи), витрати на евакуацію з місця ДТП 400 грн. Також ОСОБА_1 було відшкодовано шкоду внаслідок пошкодження здоровя 1 164,48 грн. та моральну шкоду 55,45 гривень. Вважає, що позов ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 транспортний засіб «Опель Кадет». державний номер НОМЕР_2, за генеральною довіреністю, а тому законним володільцем автомобіля є саме ОСОБА_1 Він, своєю чергою, не має наміру предявляти до будь-кого вимог, повязаних із відшкодуванням шкоди, спричиненої ДТП. Просив позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

10 січня 2014 р. о 09:20 год. по вул. Істоміна у м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда-6», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були травмовані.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме:

1.наявність шкоди,

2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду,

3.причинний звязок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою,

4.вина особи, що завдала шкоду.

Наявність шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1, підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 16.01.2014 з доданою фототаблицею, згідно з яким автомобіль «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_3, отримав низку механічних пошкоджень (том № 2 арк. справи 5458).

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 відремонтував автомобіль, сплативши за ремонт суму в загальному розмірі 47 070,00 гривень, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт від 27.05.2014, видатковими накладними на придбання запчастин, калькуляцією вартості поновлювального ремонту, заказ-нарядом, квитанцією до прибуткового касового ордеру (том № 1 арк. справи 2123, том № 2 арк. справи 105106, 135). Крім того, позивачем були понесені витрати на евакуацію автомобіля до СТО на суму 400,00 гривень (арк. справи 16), а також витрати на проведення судово-медичного обстеження та консультації у сумі 185,27 гривень (арк. справи 12).

Право власності на вказаний транспортний засіб підтверджено технічним паспортом на автомобіль, за яким власником автомобіля «Опель Кадет», державний номер НОМЕР_3, є ОСОБА_9, третя особа у справі (арк. справи 8). ОСОБА_1 на час ДТП керував транспортним засобом на підставі довіреності від 06.04.2013, яка посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, р. № 1560 (том № 1 арк. справи 74), тобто на законних підставах.

Відповідно до розяснень, наданих у пункті 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Аналогічні розяснення надані й у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заперечень представника відповідача (правонаступника відповідача) про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі.

Вина водія ОСОБА_5 та протиправність його поведінки підтверджується постановою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2014 року у справі № 337/379/14-п, згідно з якою ОСОБА_5 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. З вказаної постанови також вбачається, що дії ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Отже, дії ОСОБА_5 знаходились у причинному звязку із заподіяною шкодою ОСОБА_1

В цей же час, судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача (правонаступника відповідача) на те, що у даному випадку мала місце обоюдна вина водіїв у вчиненні ДТП, що підтверджено висновком експертизи № 679/15 від 07.07.2015 та постановою слідчого про закриття кримінального провадження № 0000035 від 30.04.2015, оскільки експертиза проводилася в межах кримінального провадження, а не в межах даної цивільної справи. Крім того, з досліджених у судовому засіданні матеріалів вказаного кримінального провадження випливає, що в ньому проводилось декілька експертиз. В цей же час, представник відповідача (правонаступника відповідача) з урахуванням принципу змагальності не зазначив підстав, за яких суд має віддати перевагу при оцінці доказів саме висновку експерта № 679/15 від 07.04.2015. Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження не має преюдиційного значення для суду на відміну від постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, що закріплено положеннями частини четвертої статті 61 ЦПК України.

До того ж, суд зауважує, що експертиза, на висновки якої посилається представника відповідача (правонаступника відповідача), слугувала підставою для закриття кримінального провадження за постановою слідчого від 30.04.2015, яка в подальшому була скасована прокурором м. Запоріжжя 01.07.2015. Після скасування постанови у кримінальному провадженні була проведена інша автотехнічна експертиза, за висновком якої від 31.07.2015 № 406/15 встановлено наявність причинного звязку між протиправною поведінкою ОСОБА_5 та настанням ДТП, а також встановлено, що дії ОСОБА_1 у причинному звязку із ДТП не знаходились.

Таким чином, судом встановлено, що маються усі елементи, наявність яких є підставою для відшкодування шкоди позивачеві згідно зі ст. 1166 ЦК України.

В цей же час, хоча у судовому засіданні були встановлені наявність та розмір шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Мазда-6» під керуванням ОСОБА_5, а саме 39 700 грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 01.04.2015 і квитанцією до прибуткового касового ордеру № 37 від 01.04.2015 (том № 1 арк. справи 274276), проте, за відсутності доказів вини ОСОБА_1 та протиправності його поведінки, а також причинного звязку між такою поведінкою та завданням шкоди ОСОБА_5 ОСОБА_1, зустрічний позов ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, не може бути визнано судом обґрунтованим.

Відповідно до вимог статтей 22, 1192 ЦК України шкода повинна відшкодовуватись згідно реальної вартості пошкодженого майна.

При цьому, суд зазначає, що відсутність посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на вимоги ЦК України, які регулюють поняття збитків, не означає неможливість застосування судом відповідних норм в межах розгляду справи. За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст.ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не само по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Вирішуючи питання про розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню, судом враховується, що ОСОБА_1 було сплачене страхове відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Юнівест». Відповідно до матеріалів страхової справи, зокрема, страхового акту № ГО-1097/ЗП від 15.04.2014 (том № 2 арк. справи 35), розмір страхової виплати склав 10 594,28 грн. (з урахуванням зменшення на розмір франшизи 1 000 грн.). Також позивачеві було відшкодовано вартість евакуації автомобіля від місця ДТП 400,00 грн. (том № 2 арк. справи 66), витрати на лікування та моральна шкода у сумі 1 164,48 грн. (том № 2 арк. справи 69).

Відповідно до звіту № 17/02/14 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власникові КТЗ, складеного СПД ОСОБА_11 субєктом оціночної діяльності, станом на 16.01.2014 ринкова вартість автомобіля «Опель Кадет» до пошкодження становила 23 600,00 грн., вартість відновлювального ремонту становив 44 141,46 грн., тому розмір майнової шкоди визначено оцінювачем на рівні ринкової вартості автомобіля до пошкодження 23 600,00 грн. (том № 2 арк. справи 4650).

За розясненнями, наданими у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Таким чином, враховуючи, що ринкова вартість автомобіля, яким керував ОСОБА_1 на момент ДТП, до пошкодження складала 23 600,00 гривень, а вартість відновлювального ремонту вдвічі перевищила його ринкову вартість, тому при визначенні розміру шкоди суд виходить саме із ринкової вартості автомобіля, а не з вартості відновлювального ремонту, як вказує позивач ОСОБА_1 в своєму позові.

Враховуючи відшкодовану страховою компанією суму у розмірі 10 594,28 грн., суд доходить висновку, що ОСОБА_1 належить відшкодувати суму 14 591,38 грн., яка розрахована таким чином: 23 600,39 грн. /ринкова вартість автомобіля/ - 10 594,28 грн. /розмір отриманого ОСОБА_1 страхового відшкодування/ + 1 000 грн. /франшиза/ + 400,00 грн. /витрати на евакуацію автомобіля з місця стоянки до СТО, які не відшкодовані страховиком/ + 185,27 грн. /витрати, повязані з судово-медичним обстеженням/ = 14 591,38 грн. Тому, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню саме у такому розмірі.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача (правонаступника відповідача) на те, що позивач мав оспорювати розмір страхового відшкодування, а не предявляти вимоги до відповідача та його правонаступника, оскільки страхова компанія при здійсненні страхової виплати керувалась вимогами статті 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та правовідносини, якими врегульовано здійснення страхової виплати, є договірними. В цей же час, правовідносини, з яких виник спір, є деліктними, а тому ОСОБА_1 не позбавлений права предявити вимоги безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду.

Стосовно права ОСОБА_1 вимагати відшкодування матеріальної шкоди з правонаступника особи, яка її завдала, якою є ОСОБА_6, суд зазначає таке.

Так, відповідач ОСОБА_5 помер 27 грудня 2015 р. Спадкоємцем після його смерті є ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29.06.2016 № 1059, 1060.

Представник відповідача (правонаступника відповідача) в обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем пропущено шестимісячний строк предявлення вимоги до спадкоємця, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Суд вважає, що ці доводи не можна визнати переконливими, оскільки до спадкоємця переходить невиконане спадкодавцем зобовязання відшкодувати майнову шкоду та збитки в силу ч. 1 ст. 1231 ЦК України, якою покладається обовязок відшкодувати будь-яку майнову шкоду, завдану спадкодавцем, в тому числі й шкоду, яка витікає із деліктних правовідносин, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Як зазначено судом вище, спадкоємця померлого відповідача до участі у цивільній справі залучено за ухвалою суду від 23.09.2016. Отже, позивач дізнався про наявність спадкоємця померлого відповідача після прийняття судом відповідної ухвали. Тому, саме з цієї дати слід обчислювати шестимісячний строк, а не з дати смерті відповідача, як вказує представник відповідача (правонаступника відповідача). Слід також зазначити, що сам факт відкриття спадщини у момент смерті особи не посвідчує те, що після його смерті можуть зявитися спадкоємці. При цьому, закон встановлює строк на прийняття спадщини у шість місяців. Відтак, особа (у даному випадку позивач) може визначитися із тим, до кого саме мають бути адресовані вимоги, саме після встановлення спадкоємця.

До приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 (за місцем відкриття спадщини) ОСОБА_1 направив заяву про наявність вимог 21.11.2016, тобто у межах шести місяців з дня залучення ОСОБА_6 до участі у даній справі.

За таких обставин суд вважає, що встановлений ст. 1281 ЦК України строк предявлення кредитором вимоги до спадкоємця не пропущений.

Виходячи зі змісту свідоцтв про право на спадщину від 29.06.2016 (том № 2 арк. справи 9196), ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 успадкувала нерухоме майно (будинок та квартиру). Тому, на переконання суду, розмір встановленої судом шкоди 14 591,38 грн. не виходить за межі вартості майна, одержаного у спадщину.

Що стосується моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінює у 30 000 грн., то, не спростовуючи наявність підстав для її відшкодування, суд констатує, що моральна шкода не підлягає відшкодуванню з правонаступника відповідача в силу вимог частини другої статті 1281 ЦК України, за якою до спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. За життя судом не було присуджено до стягнення зі спадкодавця моральної шкоди на користь ОСОБА_1, а тому позов ОСОБА_1 у цій частині задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з правонаступника відповідача ОСОБА_6 на його користь матеріальної шкоди у розмірі 14 591,38 грн. При цьому, задоволення позову ОСОБА_1 за встановлених судом обставин виключає повністю задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6, а тому у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє.

На підставі статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з правонаступника відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, які підтверджені документально, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, яка є правонаступником ОСОБА_5, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 591 (чотирнадцять тисяч пятсот девяносто одна) гривні 38 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6, яка є правонаступником ОСОБА_5, на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 145 (сто сорок пять) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 березня 2017 року.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2017 року.

Суддя А.В. Шалагінова