У Х В А Л А

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 15 липня 2016 року позов ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, задовольнив: визнав недійсним договір іпотеки від 19 жовтня 2007 року № 3195-ІД 01 укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ніколенко В.М., зареєстрований в реєстрі за № 6971; вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд м. Києва 23 серпня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, відмовив, вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 відхилив, рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року залишив без змін.

26 березня 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 405 ЦК України, частини другої статті 177 СК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року, 6 квітня 2016 року та 12 квітня 2017 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з відсутності підстав для визнання недійсним договору іпотеки квартири у зв'язку з тим, що оспрюваний правочин укладено без дозволу органу опіки та піклування, оскільки під час укладення спірного договору право неповнолітньої дитини на користування житлом не було порушене. При цьому суд установив, що власниця майна (матір малолітнього ОСОБА_5.), укладаючи договір іпотеки квартири, надала банку довідку зі ЖРЕО від 6 жовтня 2007 року №185 про те, що вона одна зареєстрована у спірній квартирі, та вказала, що треті особи не мають прав на цю квартиру, а даний договір не суперечить правам, інтересам малолітніх і неповнолітніх осіб, не порушує їх права користування житлом.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд скасував ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з передбачених статтею 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2016_10_19/pravo1/T041618.html?pravo=1> підстав порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки, не суперечить висновкам зробленим судом касаційної інстанції в ухвалі від 26 грудня 2016 року, про перегляд якої подано заяву .

Ухвалою від 12 квітня 2017 року суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який визнав недійсним договір іпотеки, установивши, що на час його укладання право користування предметом іпотеки мала неповнолітня особа, однак нерухоме майно передано в іпотеку без дозволу органу опіки та піклування.

У судовому рішенні, наданому для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», треті особи: орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про визнання договору іпотеки недійсним за заявою ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк