АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/285/17
Провадження № 22-ц/792/1165/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В.,Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді продавця, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначала, що з 14 грудня 2015 року працювала на посаді продавця четвертого розряду в ТОВ «Волиньтабак» та наказом №243-к від 20 грудня 2016 року звільнена з займаної посади на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України за винні дії при обслуговуванні товарно-матеріальних цінностей, що дають підставу для втрати довіри. Підставою такого звільнення стала проведена в листопаді 2016 року інвентаризація товару, якою була виявлена недостача товару на суму 92 551 грн. 94 коп. Позивачка вважає своє звільнення незаконним, оскільки товару на вказану суму недостачі вона не отримувала, однак під психологічним тиском директора товариства була змушена написати пояснення та розписку, якими визнала свою вину на суму недостачі. Посилаючись на те, що її звільнено в період тимчасової непрацездатності, ОСОБА_1 просила поновити її на посаді продавця четвертого розряду ТОВ «Волиньтабак», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобовязати ТОВ «Волиньтабак» видалити з трудової книжки запис про звільнення.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 посилаючись на те, що її звільнення відбулось за відсутності згоди профспілкового комітету, уточнила позовні вимоги в яких просила визнати незаконним наказ ТОВ «Волиньтабак» №243-к від 20.12.2016 року про її звільнення, поновити її на раніше займаній посаді продавця четвертого розряду, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 4559,24 грн. та моральну шкоду, завдану їй неправомірними діями відповідача в сумі 10000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ ТОВ «Волиньтабак» за №243-к від 20 грудня 2016 року про звільнення старшого продавця продтоварів магазину ОСОБА_1 за п. 2 статті 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого продавця продтоварів магазину четвертого розряду товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак».

Стягнуто з ТОВ «Волиньтабак» на користь ОСОБА_1 (ІПН 294981262) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 600 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн..

У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Волиньтабак» вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що звільнення ОСОБА_1 з посади продавця відбулося з дотриманням норм трудового законодавства України. Зважаючи на те, що у товаристві первинна профспілкова організація відсутня, під час звільнення позивача враховувалась думка трудового колективу і її трудові права не були порушені. Про наявність факту перебування ОСОБА_1 на лікарняному адміністрація товариства дізналась лише з повідомлення позивача, яке отримала 27.12.2016 року. Дізнавшись про існування лікарняного листа підприємство неодноразового зверталось до ОСОБА_1 з вимогою надати його оригінал для внесення змін до наказу в частині дати звільнення, а також для здійснення страхової виплати за період тимчасової непрацездатності. В подальшому, 25.04.2017 року, на підставі завіреної судом копії лікарняного листа, наказом ТОВ «Волиньтабак» було внесено зміни до оскаржуваного наказу та було змінено дату звільнення з роботи ОСОБА_1 з 10 січня 2017 року.

Представник ТОВ «Волиньтабак» апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала та просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день і час розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені обставини справи, визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального і процесуального права.

Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 236-к від 11.12.2015 року була прийнята за трудовим договором продавцем продтоварів третього розряду магазину проспект Миру, 66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу м. Хмельницький з повною матеріальною відповідальністю. (а.с. 35).

14 грудня 2015 року між ТОВ «Волиньтабак» та ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.(а.с.34).

13.09.2016 року наказом № 174-к ОСОБА_1 присвоєно четвертий розряд продавця продтоварів та цим наказом переведено старшим продавцем продтоварів третього розряду магазину проспект Миру, 66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу м. Хмельницький ТОВ «Волиньтабак» з повною матеріальною відповідальністю.(а.с.32).

Наказом за № 243-к від 20 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади старшого продавця продтоварів четвертого розряду магазину за п. 2 ст. 41 КЗпП України за винні дії при обслуговуванні грошових і товарних цінностей, що дають підстави для втрати довіри.(а.с.68).

Згідно акту результатів інвентаризації товарно-матеріальних та грошових цінностей станом на 08.год. 07.11.2016 року встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 92651,52грн. І зазначений акт підписаний ОСОБА_1 (а.с.45).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення про звільнення позивача з посади старшого продавця роботодавцем було прийнято на підставі рапорту ревізора ОСОБА_3 від 08.11.2016 року та акту результатів інвентаризації товарно-матеріальних і грошових цінностей станом на 08.00 годину 07.11.2016 року у зв»язку із виявленою нестачею товарів та грошей в сумі 92551,94 грн. І вказаний акт інвентаризації підписаний особисто позивачем. Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з результатами інвентаризації, як матеріально відповідальна особа, була ознайомлена та результатів інвентаризації не оскаржувала, що підтверджується її власноручними підписами у акті інвентаризації, по суті погодилась із ними. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки таке звільнення відбулося в період її тимчасової непрацездатності, тому і наказ генерального директора ТОВ «Волиньтабак» за № 243-4 20.12.2016 року про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 - поновленню на посаді старшого продавця четвертого розряду у магазині, що по проспекту Миру, 66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу м. Хмельницький ТОВ «Волиньтабак» .

Також встановивши, що позивача було звільнено з порушенням установленого законом порядку, суд прийшов до вірного висновку, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача середній заробіток за вимушений прогул і стягнув із ТОВ «Волиньтабак» на користь ОСОБА_1 2 600 грн. в межах заявлених позовних вимог. І, враховуючи, що ОСОБА_1 всупереч закону була звільнена з роботи, відбулося порушення при цьому її законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і, як наслідок, призвело до докладання позивачкою додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що підлягає частковому задоволенню вимога щодо стягнення моральної шкоди та стягнув її в сумі 500 грн.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

В силу положень п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного поверхового зясування обставин справи та однобічного дослідження доказів є голослівними і недоведеними.

Так, посилання в апеляційні скарзі на те, що психологічного і фізичного тиску зі сторони працівників ТОВ «Волиньтабак» на ОСОБА_1 при написанні останньою пояснень та розписки не було; що мали місце обставини, для звільнення ОСОБА_1 з підстави втрати довіря зі сторони роботодавця, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи із наступного.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції критично оцінено та не взято до уваги твердження позивача та її представника про наявність будь-якого тиску на ОСОБА_1 при написанні пояснень та розписки і суд виходив з того, що інвентаризація проводилася в присутності останньої, акт інвентаризації підписаний нею особисто, вона зауважень до акту не вносила та його не оспорювала. І доказів здійснення відповідачем тиску на позивачку при написанні пояснень щодо недостачі товарів та розписки про зобовязання повернення коштів ОСОБА_1 та її представником надано не було та не було здобуто таких доказів і під час розгляду справи. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначенні пояснення позивачки є неправдивими і розцінив це як намагання уникнути від відповідальності.

Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у відповідача були підстави для звільнення ОСОБА_1 з посади старшого продавця з підстав п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки доведено факт отримання позивачкою під звіт товарно-матеріальних цінностей за відповідний період у визначеному розмірі та наявність відповідно до акту результатів інвентаризації товарно-матеріальних та грошових цінностей станом на 08 год. 07.11.2016 року недостачі товарно-матеріальних цінностей на суму 92651,52грн. та акту перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей в магазині у м. Хмельницькому проспект Миру, 66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу у м. Хмельницький за період роботи з 14.12.2015 року по 07.11.2016 року. (а.с. 45-62, 73-74, 113-128).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованої відсутності згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивачки, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, адже судом першої інстанції під час розгляду справи вірно встановлено, що ОСОБА_1 членом будь-якої профспілкової організації не являлася та профспілкової організації у ТОВ «Волиньтабак» не має і зазначені обставини визнавалися сторонами та їх представниками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звільнення позивача відбулося в період тимчасової непрацездатності з тих підстав, що у підприємства були відсутні підтверджуючі документи про тимчасову непрацездатність і наказом ТОВ «Волиньтабак» №16-П від 25.04.2017 року були внесені зміни в наказ ТОВ «Волиньтабак» №243-к від 20.12.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1О.», яким змінено дату звільнення позивача з 10 січня 2017 року є такими, що на законність оскарженого судового рішення не впливають і колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що порушені трудові права ОСОБА_1 при її незаконному звільненні в період тимчасової непрацездатності мають бути захищені саме шляхом поновлення на займаній посаді, а не шляхом зміни дати звільнення.

Адже, частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя.

Тимчасова непрацездатність це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

За положеннями частини другої статті 41 КЗпП України розірвання трудового договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Тобто положення частини третьої статті 40 КЗпП України слід застосовувати також до випадків звільнення працівника з підстав частини першої статті 41 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, що викладена Верховним Судом України у постанові від 21.05.2014 року (справа №6-33цс14), яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів.

А тому суд першої інстанції встановивши, що звільнення ОСОБА_1 відбулось із порушенням установленого законом порядку, вірно поновив позивачку на попередній роботі.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313 - 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

__________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/1165/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 53,54