233 № 233/1002/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А., Войтюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, посилаючись на те, що він працював на орендному підприємстві «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників», проте під час звільнення йому не була виплачена заробітна плата в повному обсязі. Позивач звертався за отриманням вказаної заборгованості після звільнення, проте виплати не відбулось в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з підприємства суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 34,56 грн., а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає 770 047,30 грн., а також витрати понесені ним під час звернення до суду, а саме: транспортні витрати - 65 грн., втрата робочого часу - 975 грн., комп'ютерні послуги - 200 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача арбітражний керуючий ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, проте надав до суду заяву, в якій проти позовних вимог заперечив, просив справу передати на розгляд до господарського суду Донецької області у зв'язку із порушенням правил підсудності.

Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши докази, подані на їх підтвердження, вислухавши пояснення позивача та ознайомившись з запереченнями представника відповідача, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.06.1996 року працював на орендному підприємстві «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» та 23.01.1998 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Проте наказ про його звільнення №44 було видано лише 27.01.1998 року, що підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи. 02.02.1998 року посадовою собою підприємства була посвідчена довіреність від позивача на ім'я ОСОБА_3 щодо отримання нею залишку заробітної плати позивача. Відповідно до довідки, виданої 04.01.1999 року орендним підприємством «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників», заборгованість по заробітній платі в розмірі 34,56 грн. була депонована, проте не виплачена позивачу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 04.01.1999 року посадові особи підприємства відмовили йому у виплаті заробітної плати і цього ж дня ним було складено листа на ім'я голови Костянтинівського міського суду про цей факт. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копії листів управління юстиції Донецької області від 28.01.2000 р. та Головного управління по роботі з особливим складом МВС України від 20.07.2000 р., надісланих йому за результатами розгляду його заяв.

Відповідно до архівної довідки, наданої виконавчим комітетом міської ради позивач в січні 1998 року отримав 254,75 грн., в листопаді 1998 року 4,48 грн. Разом з тим, листом від 12.04.2017 року було повідомлено, що відомостей про наявну заборгованість підприємства з виплати заробітної плати ОСОБА_1 відсутні.

Листом від 13.03.2017 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області повідомило про те, що між регіональним відділенням та ОП «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників» було укладено договір оренди з правом викупу від 27.05.1994р. № 68 на державне майно - цілісний майновий комплекс «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників», що розташований за адресою: 85114, м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3. Зазначений договір оренди з ОП «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників» було розірвано. Після розірвання договору з орендним підприємством, станом на 01.09.2000р. була проведена робота з інвентаризації, розмежування та оцінки майна, що належить державі та орендарю. За результатами проведеної роботи була визначена державна частка майна в цілісному майновому комплексі «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників». В подальшому державна частка цілісного майнового комплексу «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників» була передана в оренду іншому орендарю - ТОВ «ТК «Кристал» за договором оренди від 10.10.2000р. № 665. За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень Арбітражним судом Донецької області ухвалою від 23.04.2001р. порушена справа про банкрутство ОП «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників» м. Костянтинівка, введена процедура розпорядження майном боржника. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 13.03.2014р. по справі № 33/646 про банкрутство Орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників», м. Костянтинівка керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, свідоцтво № НОМЕР_2 від 19.07.2013р.).

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до п. 6 Порядку ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 2 лютого 1995 року N21 в редакції, що діяла на час спірних правовідносин, при встановленні лімітів залишку готівки у касі враховується, що підприємства, виконавчі органи селищних, міських та районних у містах рад мають право зберігати протягом 3 робочих днів понад встановлений ліміт у касах готівку, що одержана в банку для виплати заробітної плати, заохочень, допомог усіх видів, компенсацій (далі - виплати, пов'язані з оплатою праці), пенсій, стипендій, відряджень, дивідендів (доходу); колективні сільськогосподарські підприємства, підприємства залізничного транспорту та морські порти для проведення таких виплат працівникам віддалених підрозділів, виконавчі органи сільських рад - протягом 5 робочих днів, включаючи день одержання готівки у банку.

Після закінчення цих строків суми готівки, що не використані за призначенням, повертаються в банк не пізніше наступного робочого дня і в подальшому видаються підприємствам за їх першою вимогою на ті самі цілі.

Згідно із п. 15 вказаного Порядку після закінчення встановлених пунктом 6 строків оплати праці, виплати допомог через тимчасову непрацездатність, стипендій і премій касир повинен: а) у платіжній відомості проти прізвища осіб, яким не здійснено оплату праці, виплату допомоги через тимчасову непрацездатність, стипендій або премій, поставити штамп або зробити відмітку від руки: "Депоновано"; б) скласти реєстр депонованих сум; в) у кінці відомості зробити надпис про фактично виплачену суму і недоодержану суму виплат, які підлягають депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за платіжною відомістю і засвідчити надпис своїм підписом. Якщо гроші видавалися не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться надпис: "Гроші за відомістю видавав (підпис)". Видача грошей касиром і роздавальником за однією відомістю забороняється; г) записати в касову книгу фактично виплачену суму і проставити на відомості штамп: "Видатковий касовий ордер N___". Бухгалтерія робить перевірку зазначок, зроблених касирами у платіжних відомостях, і підрахунок виданих і депонованих за ними сум.

Депоновані суми підлягають здаванню до установи банку і на ці суми складається один загальний видатковий касовий ордер.

Із довідки про заборгованість із заробітної плати, наданої позивачем вбачається, що при звільнені з орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» ОСОБА_1 заробітна плата у розмірі 34,56 грн. не була отримана, в зв'язку з чим була депонована. Із пояснень позивача вбачається, що вказана частина заробітної плати була нарахована працівнику за виконані ним наряди на підприємстві. В судовому засіданні позивач повідомив про те, що згодом він звернувся за виплатою частини заробітної плати, але в день його звернення 04.01.1999 року він вказані кошти не отримав, хоча в цей день відбувалась виплата заробітної плати іншим працівникам. Проте позивачем не враховано, що частина невиплаченої заробітної плати була до того часу депонована, в зв'язку з чим для отримання вищевказаної суми підприємство мало звернутися до установи банку для повернення депонованих сум до каси підприємства, і вже після цього грошові кошти могли бути виплачені робітнику. Проте після отримання вищевказаної довідки за виплатою частини заробітної плати позивач до роботодавця більше не звертався, про що він повідомив в судовому засіданні.

Таким чином, позивачем в супереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено наявність заборгованості по заробітній платі та вини підприємства за затримку розрахунку по заробітній платі під час звільнення.

На підставі вищевикладеного суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку з чим у їх задоволені слід відмовити. В такому випадку суд не оцінює обґрунтованість розрахунків, поданих позивачем щодо суми середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача щодо непідсудності вказаної справи Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, який кореспондується з ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України встановлено що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Проте листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07.05.2013 р. «Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати» роз'яснено, що у випадку банкрутства боржника вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, судам слід враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 р. Виходячи з вищевказаних положень, ст. 15 ЦПК України, при вирішенні питання юрисдикції справи про стягнення заробітної плати слід брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника: якщо провадження у такій справі порушено господарським судом до 19 січня 2013 року, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а після 19 січня 2013 року в порядку господарського судочинства.

Оскільки справа про банкрутство орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» була порушена до внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо підвідомчості трудових спорів із вказаною категорією осіб господарському суду, позов ОСОБА_1 до орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування йому судових витрат не підлягають задоволенню у зв'язку із залишенням позову без задоволення. Крім того, позивачем не надано доказів щодо понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до орендного підприємства «Костянтинівський завод скловиробів імені 13-ти розстріляних робітників» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені 30 травня 2017 року.

Суддя