АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Коренюк А.М.
№ 22-ц/796/4742/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 753/8404/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанціїОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її заяву в повному обсязі.

Вказувала, що звернення до суду з вказаною заявою про встановлення факту родинних відносин здійснювалося ОСОБА_1 з метою подальшого отримання у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві повторних свідоцтв про смерть її дідуся та бабусі по батьковій лінії, замість тих, що були втрачені (загублені). Без рішення суду ОСОБА_1 не може цього зробити, оскільки для того, аби повторно отримати свідоцтва про смерть її покійних дідуся та бабусі, їй необхідно було надати до відділу державної реєстрації актів цивільного стану документи, які б підтверджували її родинні стосунки з померлими, а саме: її свідоцтво про народження, а також свідоцтво про народження її батька ОСОБА_2 Проте, батько заявника - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер, а свідоцтво про його народження не збереглося, так само, як і не зберігся в органах РАЦС актовій запис про його народження.

Отримання повторних свідоцтв про смерть покійних дідуся та бабусі здійснювалося апелянтом з метою їх подальшого зберігання в сімейному архіві ОСОБА_1.

Вказувала, що суд не надав значення тій обставині, що факт родинних відносин між померлим батьком заявника - ОСОБА_3 та його покійними батьками -ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджувався тими самими доказами фотографіями із сімейного альбому, показаннями опитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що і факт родинних відносин між заявником та її дідусем й бабусею.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Зацікавлені особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують та не встановлюють факт того, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дідом та бабою заявника ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Пунктом 1 ч.1 ст.258 ЦПК України визначено, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обгрунтованості чи необгрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені статтями 99, 103 ЦПК (1501-06 ).

До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази:

1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб);

2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану;

3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Цей перелік не є вичерпним.

Судом встановлено, що батьками заявника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 82).

З копію свідоцтва про смерть від 03.04.1990 року вбачається, що батько заявника - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою просила встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є онукою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та які були батьками її батька ОСОБА_3

В обґрунтуванні заяви посилалась на те, що даний факт їй необхідно встановити виключно для одержання у відділі державної реєстрації актів цивільного стану повторних свідоцтв про смерть її дідуся та бабусі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки документи про їх прямий родинний зв'язок було втрачено. Також, зазначає, що вона зверталась до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу повторних свідоцтв про смерть її дідуся та бабусі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, проте їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт родинного зв'язку її батька ОСОБА_3 з ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с 42).

На підтвердження факту родинних зв'язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, заявником до суду було надано фотознімки та допитано свідків ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фотознімки та пояснення свідків не є тими достатніми доказами, які підтверджують наявність родинних відносин між заявником та ОСОБА_4, і ОСОБА_5, оскільки не доводять достовірно факту родинних зв'язків та не дають можливості встановити, що саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є бабою і дідом ОСОБА_1.

Крім того, факт родинних відносин має бути підтверджений документально, проте в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини між батьком заявника ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З пояснень представника заявника наданих в апеляційному суді вбачається, що ОСОБА_4 (дідусь заявника) був Міністром сільського господарства УРСР, а її батько ОСОБА_3 був викладачем в Політехнічному інституті. При цьому заявник не зверталася до відповідних установ для з метою отримання з архівів копій їх особових справ та інших документів, які містять в собі відомості про сімейний стан та родинні зв'язки, а саме анкети, автобіографії та не зверталась до суду з клопотанням про витребування вищевказаних доказів.

Крім того, як вбачається з пояснень представника заявника та наданих заявником фотокарток, що містяться в матеріалах справи, у батька заявника ОСОБА_3 є рідний брат ОСОБА_11, при цьому заявник не заявляла клопотання про залучення його в якості заінтересованої особи, а також не зазначала про наявність або відсутність у останнього свідоцтв про смерть його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

А тому, за відсутності належних та достатніх доказів на підтвердження родинних зв'язків батька заявника ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (його батьками) не вбачається можливим і встановлення факту родинного зв'язку заявника з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як з її дідом та бабою (по лінії батька).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що надані заявником до суду докази не підтверджують та не встановлюють факт того, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дідом та бабою заявника ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом правової оцінки суду першої інстанції, які повністю відповідають вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: