УхвалА

іменем україни

4 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Маляренка А.В., ПоповичО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 21 травня 2008 року між нею та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), було укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого банк надав їй на споживчі цілі, а саме на придбання квартири, кредитні кошти у розмірі 22 500 доларів США під 13,50 % річних та кінцевим терміном повернення до 22 травня 2023 року. Цього ж дня на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та нею було укладено договір застави належної їй квартири, а зі ОСОБА_5 - договір поруки, згідно умов якого він зобов'язався відповідати перед банком солідарно з позичальником за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Вважала, що вказаний кредитний договір суперечить законодавству України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його умови містять положення, що порушили їїстановище як споживача фінансових послуг. Банком не було їй надано у письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, не було попереджено про валютні ризики, які можуть вплинути на розмір кредиту. При цьому, надавши кредит у доларах США, банк порушив норми ст. 99 Конституції України, ст. ст. 3, 13, 524 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому що використання іноземної валюти за споживчими кредитами дозволяється лише за наявності індивідуальної ліцензії Національного банку України, яку відповідач, на її думку, на час укладання кредитного договору не мав. З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати кредитний договір від 21 травня 2008 року, укладений між нею та ПАТ «УкрСиббанк», недійсним.

У грудні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із зустрічним позовом, посилаючись на ті самі фактичні обставини щодо укладання договорів, зазначаючи про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свої зобов'язання за договорами кредиту і поруки належним чином не виконують, унаслідок чого станом на 27 листопада 2015 року виникла заборгованість, а саме: 19 830 доларів 90 центів США - заборгованість за кредитом та процентами за користування ним; 17 398 грн 78 коп - пеня, яку банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року у розмірі 19 830 доларів 90 центів США та пеню у розмірі 17 398 грн 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 3 640 грн 16 коп. з кожного судового збору на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було залишено без руху з наданням заявникам строку для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 8 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявникам.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу апеляційного суду від 30 січня 2017 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неподаною, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вимоги ст. ст. 121, 297 ЦПК України, дійшов до вірного висновку про те, що заявники не виконали ухвалу суду про залишення їх апеляційної скарги без руху, вчасно отримавши її, а саме не сплатили судовий збір.

Доводи заявників про те, що апеляційний суд невірно визначив розмір судового збору є безпідставним, оскільки, звернувшись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, заявники просили скасувати рішення районного суду у повному обсязі (а.с. 206-210), яким, крім відмови у задоволенні позову ОСОБА_4, на який поширюється положення Закону України «Про захист прав споживачів», за цивільним-правовим договором було задоволено зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк», а тому з урахуванням клопотання у апеляційній скарзі, заявникам необхідно було сплатити судовий збір, виходячи з 110 відсотків ставки, що була сплачена банком при пред'явленні зустрічного позову.

При цьому апеляційним судом вірно враховано, що позивач ОСОБА_4 за первісним позовом звільнена від сплати судового збору згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 121 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

А.В. Маляренко

О.В. Попович