Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Москалик Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до Демидівського райнного суду Рівненської області із позовними вимогами до ОСОБА_1, згідно яких, уточнивши їх своєю заявою від 17 серпня 2016 року, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, село Дубляни, вулиця Яблуннева, № 9 та поділити цей будинок, виділивши їй частину будинку площею 150 кв.м. в житловому будинку А-2, а саме: на першому поверсі коридор (1-1) площею 11,3 кв.м., підсобну (1-2) площею 38,7 кв.м., котельню (1-3) площею 7,2 кв.м., коридор (1-6) площею 9,1 кв.м., підсобну (1-11) площею 5,8 кв.м., жилу (1-12) площею 8,8 кв.м., на другому поверсісходову клітку (1-13) площею 9,1 кв.м., жилу (1-17) площею 60.0 кв.м.; східці (а), 1/2 частину сараю (Б), а відповідачу виділити 143,0 кв.м. в житловому будинку А-2, а саме: на першому поверсі підсобну (1-4) площею 5,3 к.м., вбиральню (1-5) площею 0,9 кв.м., коридор (1-6) площею 2,4 кв.м., коридор (1-7) площею 5,5 кв.м., жилу (1-8) площею 23,2 кв.м, жилу (1-9) площею 12,1 кв.м., кухню (1-10) площею 20,7

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/484/2017 Головуючий у 1 інстанції : Феха Т.С.

Доповідач : Григоренко М.П.

кв.м.; на другому поверсі сходову клітку (1-13) площею 9,1 кв.м.. жилу (1-14) площею 22,6 кв.м., жилу (1-15) площею 18,5 кв.м., жилу (1-16) площею 22,7 кв.м.; 1/2 частину сараю (Б), льох (Пг/Б), льох (Пг1/Б); в спільному користуванні залишити вбиральню (В).

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання вищевказаного житлогового будинку з надвірними будівлями його особистою приватною власністю.

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 64/100 житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області.

Виділено ОСОБА_2 32/100 житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області.

Виділено ОСОБА_1 32/100 житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 36/100 житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, в частині визнання 64/100 частки житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і виділення кожному із них по 32/100 частки, останнім подано апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 було неправильно обрано спосіб захисту свого права, оскільки майно, яке належало йому до шлюбу є його особистою приватною власністю, а тому ОСОБА_2 не мала права на його поділ. Належність йому майна до шлюбу (36/100 частки сарай, фундамент, будівельні матеріали) підтверджено висновками суду, які ґрунтуються на досліджених судом доказах.

ОСОБА_2 просила визнати спірне будинковолодіння обєктом спільної сумісної власності та поділити його в натурі.

Суд, не встановивши можливість поділу спірного житлового будинку (експертиза в обсязі задоволених позовних вимог не проводилась) та не встановивши „неподільності речі, самостійно змінив позовні вимоги ОСОБА_2 та визнав ідеальні частки подружжя, чим фактично вийшов за межі позовних вимог.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

В оскаржуваному рішенні не наведено жодного доказу в обґрунтування набуття 64/100 частини будинку, надвірних будівель за рахунок їхніх коштів або їхньої спільної праці.

Будівництво вказаної частки житлового будинку проводилось його батьками та за їх особисті кошти, що було підтверджено долученими квитанціями, накладними, ордерами на придбання будівельних матеріалів, а також показами свідків.

Будь-якого фінансового документа який би свідчив про витрати подружжя на будівництво 64/100 частки спірного будинковолодіння ОСОБА_2 суду не надала.

Вважає, що судом не вірно визначена правова природа та наслідки укладення Договору про будівництво індивідуального житлового будинку від 25.10.1994 року (а.с.199 Т.1) між ним (ОСОБА_1М.) та його батьками (ОСОБА_3 та ОСОБА_4П.), оскільки саме в результаті виконання умов цього Договору, який є безоплатною угодою, і було набуто 64/100 частки спірного житлового будинку, а також не врахував правовий висновок Верховного Суду України який міститься у Постанові по справі №6-79цс13 від 02 жовтня 2013 року з цього приводу.

Договір про будівництво індивідуального житлового будинку від 25.10.1994 року на сьогоднішній день не скасований та не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже має юридичну силу та повинен бути врахований при розгляді даної справи.

Вважає, що надані ним доводи та докази, які були дослідженні в судовому засіданні, спростовують презумпцію спільності майна, а тому його позовні вимоги про визнання житлового будинку особистою приватною власністю підлягають до задоволення.

Із цих підстав просить змінити оскаржуване рішення суду в частині визнання 64/100 частки житлового будинку № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни Демидівського р-ну, Рівненської обл. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та виділення по 32/100 частки будинку і надвірних будівель кожному та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати 64/100 частки житлового будинку № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни Демидівського р-ну, Рівненської обл. особистою приватною власністю ОСОБА_1

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати по справі.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Визнаючи 64/100 частки житлового будинку № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни Демидівського р-ну, Рівненської обл., спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та виділяючи по 32/100 частки будинку і надвірних будівель кожному із вказаних осіб, суд першої інстанції виходив із того, що ході судового розгляду були здобуті достатні та переконливі докази, які свідчать про те, що 36/100 частки вищевказаного будинку було збудовано за особисті кошти відповідача ОСОБА_1 до моменту одруження, а решта під час перебування у шлюбі сторін, за рахунок спільних коштів та зусиль.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що 64/100 частки житлового будинку № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни Демидівського р-ну, Рівненської обл., є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки даний висновок відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Крім того, сторона первісного позивача також погодилась із вказаним висновком суду першої інстанції і не оскаржує рішення Демидівського районного суду від 04 січня 2017 року в апеляційному порядку.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 15 жовтня 1994 року та розірваний згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року (а.с. 9 т.1).

Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 45 т.2) ОСОБА_1 на підставі рішення Демидівської сільської ради народних депутатів Млинівського району від 9 червня 1994 року №19 встановлено в натурі межі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 1500 кв.м. в с. Демидівка по вул. Загребля, Млинівського району.

Рішенням № 174 виконавчого комітету Демидівської селищної ради Рівненської області від 9 жовтня 2001 року (а.с. 95 т.1) ОСОБА_1 надано дозвіл на оформлення права приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 9 по вулиці Яблуневій в с. Дубляни Демидівського району Рівненської області.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 9 жовтня 2001 року (а.с. 96 т.1) ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований в с. Дубляни по вулиці Яблунева, буд. 9, Демидівського району Рівненської області.

Твердження ОСОБА_1 про те, що завершення будівництва спірного житлового будинку з надвірними будівлями відбувалось не за рахунок спільних грошових коштів позивача та відповідача, як подружжя, а виключно за рахунок його батьків, правильно не прийто судом першої інстанції до уваги, оскільки наявні у справі докази доводять протилежне.

При цьому, сам ОСОБА_1 в суді першої інстанції визнав ту обставину, що батьки ОСОБА_2 надавали певну допомогу їхній сім»ї у будівництві спірного житлового будинку.

Наявний у справі договір про будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 199 т. 1), укладений 25 жовтня 1994 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, з другої сторони, щодо завершення будівництва спірного житлового будинку, не свідчить про те, що цей житловий будинок є особистою власністю відповідача ОСОБА_1, оскільки на момент укладення цього договору останній вже перебував у шлюбі, а тому цей договір слід вважати таким, що був укладений в інтересах сім»ї, про що свідчить і наступне спільне проживання сторін у даній справі в цьому будинку більше десяти років.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-211цс14), під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно зі статтею 22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

Частиною першою статті 25 КпШС України визначено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя (аналогічні положення містить стаття 62 СК України).

Визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В той же час, оскаржуване рішення в частині визнання за кожною із сторін по справі по 32/100 частки житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області, підлягає скасуванню, у зв»язку із порушенням судом першої інстанції норм процесувального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно уточнених позовних вимог від 17 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 212) ОСОБА_2 просила суд здійснити поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, село Дубляни, вулиця Яблуннева, № 9 між нею та її колишнім чоловіком лише в натурі і за певним варіантом, а саме: їй виділити частину будинку площею 150 кв.м. а відповідачу площею 143,0 кв.м., із зазначенням конкретних приміщень.

По справі була проведена з даного приводу відповідна судова будівельно-технічна експертиза, якою було визначено варіант поділу спірного житлового будинку з надвірними будівлями, при умові, що кожна із сторін у даній справі має право на 1/2 частиниу цього житлового будинку з надвірними будівлями.

Про призначення судової будівельно-технічної експертизи з приводу поділу спірного житлового будинку в натурі між сторонами у даній справі, з вихідними даними, що спільна сумісна власність сторін у даній справі у спірному будинковолодінні має становити 64/100, в суді першої інстанції клопотання ніхто не заявляв.

В пункті 25 Постанови Пленуму Верхвоного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що суд визнає ідеальні частки подружжя в спільному майні майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності тільки у разі, коли це майно неможливо поділити в натурі.

Будь-які докази, які б свідчили про неможливість поділу в натурі спірного житлового будинку з надвірними будівлями в натурі, при умові що 64/100 часткок цього домоволодіння є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

З метою дотримання положень статті 10 ЦПК України, щодо сприяння сторонам у справі у здійсненні своїх процесуальних прав, ОСОБА_2 та її представнику було роз»яснено право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи з приводу поділу спірного нерухомого майна відповідно до тих часток, які були визначені судом першої інстанції оскаржуваним рішенням і з яким сторона первісного позивача повністю погодилась, оскільки будь-яких апеляційний скарг на рішення Демидівського районного суду від 04 січня 2017 року не подала, а позовна вимога з даного приводу фактично залишилась не вирішеною судом.

Проте, незважаючи на це, сторона позивача будь-яких клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи в суді апеляційної інстанцїі не заявила, а стала наполягати на поділі майна у тому варіанті, який був визначений ними на власний розсуд і який не відповідає тим часткам, який було визначено Демидівським районим судом в оскаржуваному рішенні і з якими ОСОБА_2 погодилась.

За таких обставин, на розсуд колегії суддів, в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, село Дубляни, вулиця Яблуннева, № 9 за тим варіантом, який остання зазначила у своїй заяві про уточнення позовних вимог від 17 серпня 2016 року ( т. 1 а.с. 212) має бути відмовлено, за безпідставністю.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне окремо зазначити про те, що ОСОБА_2 не позбавлена можливості в майбутньму ставити питання про поділ в натурі 64/100 часток спірного житлового будинку з надвірними будівлями, які були визнані судом першої інстанції спільниим сумісним майном сторін по даній цивільній справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 04 січня 2017 року в частині виділення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 32/100 житлового будинку, надвірних будівель № 9 по вул. Яблунева в с. Дубляни, Демидівського району Рівненської області скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 про виділ майна в натурі відмовити.

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моментуйого проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_8