АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/4724/15-ц 22-ц/774/901/К/17
Справа №182/4724/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/901/К/17 суддя Тихомиров І.В.
Категорія - 27 ( ІV ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.08.2010 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 31.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 19 617,36 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Уточнивши позовні вимоги у лютому 2016 року, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2016 року у розмірі 36 148,26 грн., із яких: 12 983,57 грн. заборгованість за кредитом, 19 618,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 348,23 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 697,54 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважає, що висновок суду щодо відсутності доказів укладення кредитного договору є помилковим, адже позивачем було надано Умови та правила надання банківських послуг, а відповідач у Заяві позичальника погодилась про те, що ці Умови та правила надання банківських послуг розміщені на сайті позивача та вона зобовязана регулярно ознайомлюватися із їх змінами. Судом не було враховано, що Анкета-заява заповнюється лише один раз при оформленні першого продукту банку, а при наданні інших послуг достатньо лише фотографії клієнта з карткою. Відповідачем у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було оформлено три картки (25.08.2010р., 29.02.2012р. та 04.09.2013р.), що свідчить про постійні кредитні відносини. Крім того, представник позивача зазначає, що згідно з виписки за кредитною картою вбачається, що ОСОБА_3 активно користується кредитними коштами, що теж підтверджує наявність між сторонами договірних відносин.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитного договору.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

ОСОБА_4 зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обовязок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У спорі, повязаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобовязань.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено договір б/н (який в банківській базі даних ідентифіковано як SAMDN50ОТС003679259), за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідачці кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна».

Відповідач погодилася з тим, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлена і погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку (а.с.5,6).

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема в виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. ОСОБА_4 зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обовязок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах , передбачених договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн.+ 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає оплаті в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання цих послуг банк надає клієнтові Карту, вид якої визначено у Пам?ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням яких клієнт та банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання Карти.

На підтвердження обставин та вимог, викладених у позовній заяві, а саме: наявності між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 кредитних зобовязань за кредитним договором б/н (який в банківській базі даних ідентифіковано як SAMDN50ОТС003679259) від 25 серпня 2010 року та непогашеної ОСОБА_3 кредитної заборгованості за цим договором в розмірі 19 617,36 грн., ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 7-30), копію Анкети-заяви б/н від 25 серпня 2010 року (а. с. 5), оригінал довідки про ознайомлення з умовами кредитування та користування кредитною карткою «Універсальна» від 25 серпня 2010 року (а.с. 93), розрахунок заборгованості станом на 31.01.2016 року (а.с. 51-53), та оригінали виписки по рахунками ОСОБА_3 за період з 01.01.1999 року по 03.02.2016 року з автоматизованої банківської системи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 66-78), у звязку з тим, що оригінал Анкети-заяви б/н від 25 серпня 2010 року було втрачено.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було ознайомлено ОСОБА_3 із умовами кредитування саме з використанням кредитної карти «Універсальна», про що остання розписалася 25.08.2010 року в Довідці про ознайомлення з умовами кредитування та користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с. 93), що відповідачем не оспорюється та свідчить про укладення між сторонами цього дня договору про надання банківських послуг на вищезазначених умовах.

Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на підтвердження виконання ним п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг щодо видачі кредитної карти «Універсальна», було надано цифрове зображення відповідача ОСОБА_3 з отриманою кредитною картою «Універсальна» 25.08.2010 року (а.с. 111) та фото з картами, які перевипускалися в межах даного договору (а.с. 110-112).

Відповідачем ОСОБА_3 не оспорюється той факт, що на носіях інформації зображена саме вона з картою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак остання вважає, що дані фотоматеріали не підтверджують факт отримання нею 25.08.2010 року кредитної картки «Універсальна» за Договором б/н (який в банківській базі даних ідентифіковано як SAMDN50ОТС003679259).

Колегія суддів відноситься критично до таких доводів відповідача ОСОБА_3, оскільки вона не надала жодного належного та допустимого доказу, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, щодо отримання нею у цей день (25 серпня 2010 року) будь-якої іншої картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254.

Відповідно до п. 3.4 та п. 3.8 цього Положення ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо), номер та дату договору, конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором, дані про контрагента, зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо) та інше.

Згідно п. 4.2. цього Положення підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. При цьому, згідно з п. 9.5, під час здійснення інформаційного забезпечення операційної діяльності Банку реалізується правило "двох рук" (операція не може бути ініційована та виконана одним користувачем системи), проводяться заходи з виявлення викривленої та/або суперечливої інформації, зберігається вся інформація (неможливість ігнорування інформації, що надійшла з будь - якого джерела). Проводиться резервне накопичення та зберігання всієї інформації для забезпечення відновлення роботи банку внаслідок виникнення форс - мажорних обставин або в разі ліквідації банку.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємоповязаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобовязане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обовязкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобовязань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З урахуванням вищевикладеного, судом першої інстанції помилково не було враховано банківські виписки, як належні докази підтвердження видачі кредиту (а.с. 66-78, 138-152).

Враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що всі надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_3 з 2010 року користується кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н (який в банківській базі даних ідентифіковано як SAMDN50ОТС003679259) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 93, 66-78, 110-112, 138-152).

Однак, відповідачем умови договору не виконувались належним чином, в звязку з чим станом на 31 січня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 36 148,26 грн., із яких: 12 983,57 грн. заборгованість за кредитом, 19 618,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 348,23 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 697,54 грн. штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості за кредитом, наведений позивачем в таблиці, відповідає умовам договору і відповідачем не спростований (а.с. 51-53).

Клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності відповідачем ОСОБА_3 до суду першої інстанції не подавалося, у звязку з чим колегією суддів не вирішується питання щодо дотримання позивачем цих строків, оскільки, з огляду на положення статей 256, 257, частин 3, 4 статті 267 ЦК України, для застосування судом позовної давності відповідач має зробити про це заяву не пізніше ніж до ухвалення судом рішення по справі.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що нею погашена заборгованість за кредитним договором є голослівними та спростовуються матеріалами справи. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що такі пояснення ОСОБА_3 суперечать її позиції про те, що позивачем взагалі не доведено факту отримання нею кредитних коштів, у звязку з чим ці доводи не приймаються до уваги.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції в розмірі 1 378,00 грн. (а.с.36, 57, 58) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн. (а.с. 113, 124), а всього 2 893,80 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 13, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н (№SAMDN50ОТС003679259) від 25 серпня 2010 року станом на 31 січня 2016 року у розмірі 36 148 (тридцять шість тисяч сто сорок вісім) гривень 26 (двадцять шість) копійок, із яких: 12 983,57 грн. заборгованість за кредитом, 19 618,92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 348,23 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1 697,54 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: