АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1940/17 Номер провадження 22-ц/786/2323/17Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року

по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до досягнення повноліття дитини.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржила заявник ОСОБА_2, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду та вирішення питання про відкриття наказного провадження. Вважає, що факт наявності рішення суду від 31.07.2014 року про стягнення аліментів на спільну з ОСОБА_3 дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не свідчить про спір про право, оскільки розмір аліментів згідно заяви про видачу судового наказу є мінімальним розміром згідно ст. 182 СК України, який не може бути меншим, а тому є безспірним.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявниці стосуються зміни розміру та способу вже стягнутих рішенням суду від 31.07.2014 р. аліментів з ОСОБА_3 на користь їхньої спільної дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому дійшов висновку про наявність спору про право.

Такі висновки місцевого суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо: із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5, не працюючого, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_7ятикопа, 42, Полтавської області, аліменти на утримання дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 03 липня 2014 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання стягнення судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання (а.с. 23).

05.08.2014 року судом видано виконавчий лист на підставі даного рішення, який перебуває на виконанні у ВДВС.

Згідно пояснень ОСОБА_3, він сплачує аліменти, які встановлені рішенням суду. При цьому, просив врахувати, що має на утриманні малолітню дитину від другого шлюбу.

Як розяснено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 N 14 Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті

100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (435-15 ) (далі - ЦК)). Разом із тим лише той факт, що договірні зобов'язання (наприклад, у частині оплати заборгованості телекомунікаційних послуг чи послуг телебачення і радіомовлення) не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

З огляду на те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, вже стягнуті аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу та дійшов вірного висновку про те, що вимоги заявниці у заяві про видачу судового наказу фактично стосуються зміни розміру та способу стягнутих аліментів.

Ухвала місцевого суду постановлена у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та не дають підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1