Справа № 694/543/17
провадження 2/694/353/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

08.06.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д. І.

при секретарі Матвієнко А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що в період з 03 листопада 2015 року по 04 березня 2016 ним було перераховано безготівковими переказами на відповідні банківські рахунки, а саме р/р_НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 300711; р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851 ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на виконання договорів поворотної фінансової допомоги, підтвердженням яких є банківські квитанції 0.0.456425916.1 від 03.11.2015 року, №10095_1 від 20.11.2015 року, а також платіжні доручення № від 07.12.2015 року, № від 22.12.15р., № від 28.12.15р., № НОМЕР_2 від 15.01.16р., № від 18.01.16р., № від 05.02.16р., № від 17.02.16р., № від 19.02.16р., № від 23.02.16р., ;№ від 04.03.16р., на загальну суму 184106,38 грн., що було еквівалентно на момент надання допомоги 7502,00 доларів США за курсом НБУ. У всіх платіжних дорученнях та банківських квитанціях сума визначалася в еквіваленті до долару США на день здійснення операції.

Відповідачу неодноразово на адресу: АДРЕСА_1 на імя: ФОП ОСОБА_2 направлялися вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів поштовими відправленнями: 1) 10 квітня 2017 року рекомендований лист з описом вкладення за номером 810 вручено адресату 14.04.2017р.; 2) 10 квітня 2017 року цінний лист з описом вкладення за номером 577 вручено адресату 18.04.2017р.;; 3) 10 квітня 2017 року електронне повідомлення (телеграма) за номером 000002.

Станом на сьогоднішній день, Відповідач не повернув вказані грошові кошти.

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням позовних вимог просить суд:

- стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 200106,07 грн., що еквівалентно 7502,00 дол. США;

-стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на його користь проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 39817,13 грн.,

-стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 на його користь судовий збір в сумі 2399,23 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Разом з тим надіслав пояснення щодо процентів за користування чужими грошовими коштами в якому послався як на ст. 1048 ЦК України як на підставу нарахування вказаних процентів, яка підлягає застосуванню на підставі ст.. 8 ЦК України за аналогією закону.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов не визнає тому, що не доведено, що вказані в платіжних дорученнях рахунки належать саме йому, оскільки зазначене прізвище в платіжних дорученнях не є підставою так вважати. Крім того нарахування відсотків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ є безпідставним.

Ст.197 ЦПК України вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було перераховано безготівковим шляхом з зазначенням одержувача «ФОП ОСОБА_2.» грошові кошти, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями № 0.0.456425916.1 від 03.11.2015 року, №10095_1 від 20.11.2015 року, а також платіжними дорученнями № НОМЕР_1 від 07.12.2015 року, № від 22.12.15р., № від 28.12.15р., № НОМЕР_2 від 15.01.16р., № від 18.01.16р., № від 05.02.16р., № від 17.02.16р., № від 19.02.16р., № від 23.02.16р., ;№ від 04.03.16р., на загальну суму 184106,38 грн.. Грошові кошти перераховувалися на відповідні банківські рахунки: р/р_НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», МФО 300711; р НОМЕР_2 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851.

Вирішуючи даний спір суд керується наступним.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Термін майно в даному контексті включає в себе не лише поняття майна в розумінні ст. 190 ЦК України, а й поняття усіх матеріальних благ, що захищаються правом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач під час розгляду даного спору, всупереч вимогам ст. ст.10, 60 ЦПК України не спростував належними доказами доводи та посилання позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для отримання (набуття) коштів в розмірі 200106,07 грн. від позивача.

Матеріали справи не містять фактів, які можна віднести до підстав виникнення між сторонами цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що помилково перераховані кошти підлягають поверненню на користь позивача в судовому порядку.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак стягнення зазначених коштів повинно бути здійснене за офіційним курсом долара США до гривні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 537/5098/15-ц.

Що стосується нарахування та стягнення з відповідача 39817,13 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами слід зазначити наступне:

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей можуть нараховуватися проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

При цьому, позивач вважає можливим нарахування вказаних процентів на підставі приписів ч.1 ст.1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Норма ст. 1048 ЦК України розміщена у главі 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад» і встановлює розмір процентів за договором позики.

Разом з тим, відносини які виникли між сторонами урегульовані нормами глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави»

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та збереження грошових коштів без достатньої правової підстави не встановлено договором, законом або іншим актом цивільного законодавства

Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами з безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні правові підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст.8 ЦК України до даних спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Колегії суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 15.04.2015 року №3-38гс/15.

Відтак,оскільки чинним законодавством не визначено розміру процентів за користування безпідставно набутими коштами, а посилання позивача на ст. 1048 ЦК України за аналогією закону є помилковим, оскільки даною нормою визначається розмір процентів за договором позики, що не є тотожним поняттю процентів за користування чужими грошовим коштами, то вимога про їх стягнення задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача суму в 239923 грн. 20 коп., а судом позовні вимоги задоволено частково на суму 200106,07 грн.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2399,23 грн.

Таким чином судовий збір в розмірі 2001,06 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.533, 1212 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 200106,07 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 25.04.2017р. становить 7502,00 дол. США.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2001,06грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сакун Д. І.