АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8516/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/466/К/17 Биканов І.Р.
Категорія № 27 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар Чубіна А.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі- ПАТ «Дельта Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.10.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого, відповідач отримав кредит в сумі 55000 доларів США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 23.10.2018 р. або достроково зі сплатою 12,90% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку від 25.10.2007 р., нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею: 80,5 кв.м.

Між ПАТ «УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта банк» 08.12.2011 р. укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги.

Через неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 150 443,03 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 202 491,13 грн., яка складається з: 80557,29 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 643 894,42 грн. - заборгованість за кредитом; 69885,74 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 558 596,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» як новий кредитор та іпотекодержатель просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання, визнати за банком право власності на предмет іпотеки, припинити право власності на предмет іпотеки у відповідача та витребувати в останнього правовстановлюючі документи на предмет іпотеки.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2015 року ПАТ «Дельта банк» відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд не взяв до уваги п.5 Договору Іпотеки, в якому сторони обумовили можливість задоволення вимог банку шляхом передання права власності на предмет іпотеки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року скасовано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року, яким задоволено позов ПАТ «Дельта Банк», а справу надіслано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Згідно зворотного поштового повідомлення позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2007 р. між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитний Договір відповідно до умов якого, останній отримав кредит в сумі 55 000 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 23.10.2018 р., зі сплатою 12,90 відсотків річних за користування кредитом ( а.с.10-14).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором Іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку від 25.10.2007 р., нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1; загальною площею: 80,5 кв.м. ( а.с.27-31).

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 р. АКІБ «УКСИББАНК» змінено назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК», а 08.12.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору Іпотеки в обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора ( а.с.53-79).

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного Договору заборгованість ОСОБА_2 перед Банком станом на 12.11.2013 р. складає 150 443,03 дол. США, що по курсу НБУ еквівалентно 1 202 491,13 грн., яка складається з: 80 557,29 дол. США заборгованість за кредитом; 69 885,74 дол. США, що складає 558 596,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом ( а.с.34-44).

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом передання його у власність Іпотекодержателю, передбачене лише в позасудовому порядку вирішення спору.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку".

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку». Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Розділ 5 договору іпотеки визначає можливість та способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Проте, матеріали справи не містять інформації про згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

З урахуванням викладених вище правових висновків, які згідно ст.360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, з урахуванням умов укладеного договору іпотеки, та відсутності в матеріалах справи доказів погодження відповідача на звернення стягнення у спосіб визначений позивачем шляхом визнання за ним права власності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, про відмову у зверненні стягнення такими , що відповідають законодавству.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не відповідає вимогам законодавства, оскільки передбачає позасудовий порядок вирішення спірного питання, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова