Справа № 353/886/15-ц
Провадження № 22-ц/779/868/2017
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

Секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: Представника ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тлумацького районного суду від 07 квітня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року банк звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого було АТ «УкрСиббанк», а потім ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 68000,0 дол. США за курсом НБУ строком до 10.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, виходячи зі ставки 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за Договором кредиту № 0, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки від 12.03.2007 року, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку домоволодіння та земельну ділянку за адресою: м. Тлумач, вул. Богуна, 92, належні йому на праві власності.

ОСОБА_5 одержав кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення належним чином не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 28.07.2015 року в розмірі 767150,16 грн., яка складається з наступного: 615460,23 грн. заборгованість по тілу кредиту; 151689,93 грн. - заборгованість по відсотках.

Просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння та земельну ділянку за адресою: Івано-Франківська область, м. Тлумач, вул. Богуна, 92, шляхом визнання права власності на ці обєкти за ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Тлумацького районного суду від 07 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу у якій посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, вказує, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору, укладеному 12.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 Оскільки позичальник не виконував належним чином зобовязання, про що неодноразово повідомлявся, станом на 28.07.2015 року за ним утворилася заборгованість в сумі 767150,16 грн. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, укладено договір іпотеки, згідно якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку та домоволодіння.

Апелянт також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги положення п. 39 постанови пленум ВСУ №5 від 30.04.2012 року, з гідно якого, у разі встановлення способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотеко держатель на підставі ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також і не враховано вимоги п.9 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5, якими передбачено право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки).

Позивач вважає, що він мав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком. Це узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеній в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-1851 цс15, де зазначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спосіб захисту порушеного права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно за позивачем є позасудовим способом.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається з матеріалів справи, що 12.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого було АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 (третя особа) було укладено Договір кредиту № 0 (Т.1 а.с. 61-71), згідно якого банком надано ОСОБА_5 кредит (грошові кошти) на споживчі потреби у формі кредитної лінії в іноземній валюті у розмірі 68000,0 дол. США, що за курсом НБУ на день укладення договору становила 343400,0 грн., строком до 10.03.2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% річних (п. 1.3.1. Договору кредиту). Відповідно до п.1.2.2. Договору кредиту ОСОБА_5 зобовязався повернути банку кредит в повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту, а.с. 72-74), але не пізніше 10.03.2014 року. Згідно п.1.3.3, 1.3.4 нарахування процентів за договором кредиту здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ та чинного законодавства України, а також встановлено строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за яким банком були нараховані такі проценти. Відповідно до п. 1.2.2 Договору кредиту ОСОБА_5 зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до зазначеного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 (третя особа) за Договором кредиту № 0 від 12.03.2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (Відповідач ) був укладений договір іпотеки від від 20.03.2007 р. (Т. 1 а.с. 55-60). Згідно вказаного договору іпотекодавець (ОСОБА_3І.) передав в іпотеку домоволодіння (житловий будинок загальною площею 304,1 кв.м, погріб, вбиральня) та земельну ділянку (площа 1200 кв.м, цільове призначення для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства) за адресою: м. Тлумач, вул. Богуна, 92, які належали йому на праві власності. Вартість предмету іпотеки (домоволодення та земельна ділянка) сторони визначили в сумі 688484,0 грн. (п. 1.1. Договору іпотеки).

Пунктом 5.2 Договору іпотеки сторонами погоджені способи задоволення вимог Іпотекодержателя: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя та шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому п. 5.3. Договору іпотеки регламентується порядок та умови добровільної передачі іпотекодавцем предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, а п. 5.4 - звернення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Наведене узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16.

Законодавець захищає не тільки іпотекодержателя у праві задовольнити свої вимоги про право на отримання від позичальника та іпотекодавця коштів в погашення заборгованості за кредитним договором але і право іпотекодавця на розпорядження предметом іпотеки з метою захисту його прав у випадку продажу предмета іпотеки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі зібраних у справі письмових доказів дійшов правильного висновку про те, що матеріали справи не містять згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотеко держателя.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду і вважає його обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що банк має право вибору способу, і вибраний ним спосіб, за рішенням суду не суперечить закону, колегія суддів відхиляє, оскільки за рішенням суду можливе звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої законом, а визнання за банком права власності на іпотечне майно, можливе тільки позасудовим способом. Наведене судом враховано при ухваленні рішення.

Крім того Верховний Суд України неодноразово розглядав касаційні скарги з підстав неоднакового застосування законодавства по зазначеній категорії справ та дотримувався вказаної правової позиції у постанові ВСУ від 22.03.2017 року по справі № 522/12709/14-ц):

аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", статей 328, 335,376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку").

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відсутність підстав для задоволення позову - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах поданої заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду від 07 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6