Справа №628/892/17
Провадження 2/628/603/17
02 червня 2017 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Цендри Н.В.
за участю секретаря - Кравцової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд,-
ОСОБА_1 звернулася до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона являється власницею квартири АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу. Спірна квартира була придбана ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 Крім позивача в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_2, який з серпня 2015 року за вказаною адресою не проживає. На даний час сторони по справі не перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач більше одного року не проживає за місцем своєї реєстрації. Особистих речей відповідача у квартирі позивача немає, а реєстрації місця проживання відповідача у квартирі перешкоджає позивачу у повній мірі скористатися своїм особистим майном та збільшує плату за житлово-комунальні послуги. У зв'язку з вищевикладеним позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування будинком, так як відповідач самостійно не знімається з реєстраційного обліку.
У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Крім того, повідомила суду, що відповідач не сплачує комунальні послуги, не допомагає в утриманні неповнолітньої дитини, з серпня 2015 року виїхав з квартири забравши всі свої особисті речі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання», оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши доводи позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності позивачу, що підтверджується ксерокопією договору купівлі-продажу від 22 вересня 2011 року та ксерокопією технічного паспорту на квартиру (а.с. 8-13).
Заочним рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2015 року було розірвано шлюб між відповідачем по справі ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 (а.с. 5).
В квартирі АДРЕСА_3 з власником ОСОБА_1 зареєстрований - ОСОБА_2 (колишній чоловік) та ОСОБА_3 (син). Даний факт підтверджується довідкою №1188 від 10 квітня 2017 року виданою начальником ЖКП-1 Куп'янської міської ради Харківської області (а.с. 3).
Факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом не проживання особи за місцем його реєстрації від 10 квітня 2017 року складеним в присутності сусідів даної квартири, паспортиста ЖКП-1, інженера ЖКП-1 та власника квартири. В акті не проживання зазначено, що ОСОБА_2не мешкає в будинку за місцем реєстрації (а.с. 4).
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що вона являються сусідкою позивача, мешкає в квартирі АДРЕСА_4 та особисто знає її колишнього чоловіка - ОСОБА_2, який в серпні 2015 року покинув свою родину та добровільно виїхав зі спірної квартири забравши всі свої речі. Також зазначила, що вона бачила, як ОСОБА_2 виносив свої речі з квартири АДРЕСА_5.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомила суду, що вона являються сусідкою позивача, мешкає в квартирі АДРЕСА_6, також особисто знає колишнього чоловіка позивача - ОСОБА_2, який у 2015 році пішов з дому та з того часу більше не повертався до місця своєї реєстрації.
Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями), роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Здійснення людиною свого природного права на життя пов'язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об'єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 6 ЗУ «про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом у судовому засіданні було встановлено, що відповідач набув право користування належним позивачу житлом, як член родини позивача, однак за даною адресою не проживає з 2015 року, тобто більше року, що підтверджується актом не проживання та показаннями свідків.
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не платить, у спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право на користування спірним житлом. Враховуючи, що визнання відповідачатакими, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, необхідне позивачу для зменшення витрат на житлово-комунальні послуги, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішеннясуду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. ст. 10,11, 57, 60, 61, 157, 209, 224-226 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 156 ЖК України, ст.ст. 316-319, 328, 391, 405-406 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненням), ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, знявши ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Повний текст заочного рішення виготовлено 06 червня 2017 року.

Суддя Куп'янського міськрайонного суду

Харківської області Н.В.Цендра