АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою Жовтонецького Віктора Миколайовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/2583/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Кричина А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі по тексту - ПАТ «Ідея Банк») до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 100,00 грн. та 551,20 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду Жовтонецький В.М. в інтересах ПАТ «Ідея Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави та його вилучення задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду не відповідає заявленим позовним вимогам, умовам договору, вимогам законодавства та обставинам справи, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, задовольняючи позов частково. Звертає увагу на те, що згідно вимог законодавства ПАТ «Ідея Банк» має право звернути стягнення на предмет застави за рішенням суду у спосіб, визначений ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 серпня 2010 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 910.72149, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 109 045,00 грн. на строк 84 місяці для: фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «FORD FOCUS», 2010 року випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 у сумі 104 850,00 грн.; фінансування страхового платежу для страхування життя позичальника в сумі 2 098,00 грн.; фінансування страхового платежу за договором добровільного страхування фінансових ризиків, пов'язаних із втратою роботи укладеного з ПАТ «Альфа Страхування» у розмірі 2 097,00 грн. (а.с.11)

Відповідно до умов, визначених у параграфі 2 вказаного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі, що визначається як ставка збільшена на 3,63% (Маржу Банку). Станом на день укладення договору ставка становить 19,36 %, що разом з Маржою Банку разом складає 25,99%.

Пунктами 2, 3 вказаного параграфу встановлено, що змінна частина процентної ставки визначається станом на перше число коленого кварталу як середнє за попередні 6 місяців, на підставі щоденних звітів форми 350 за ці місяці, які складаються банком згідно з правилами НБУ організації статистичної звітності. Якщо визначений таким чином розмір змінної частини ставки відрізняється від діючої змінної частини ставки принаймні на 0,5% у більшу сторону або на 1,5% у меншу сторону, такий розмір змінної частини ставки діє з 1 числа наступного кварталу. Банк повідомляє позичальника про актуальний розмір процентної ставки, а також при впровадженні нової надає позичальнику новий графік рекомендованим листом без внесення змін (доповнень) до договору. Повідомлення про актуальний розмір процентної ставки стає невід'ємною частиною договору. Звіт ф350 на перше число кожного кварталу розміщується банком для ознайомлення в приміщенні підрозділу продажу депозитних та кредитних продуктів банку за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 7, а також на сайті банку www.pbank.if.ua.

Згідно з параграфом 9 кредитного договору в разі порушення позичальником оплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів або більше ніж на 60 днів, банк має право нарахувати та стягнути з позичальника штрафні санкції (пеню) в розмірі 0,15% та 0,65% відповідно від прострочення суми боргу за кожен день прострочки.

17 вересня 2010 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 910.72149 від 12 серпня 2010 року, між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір застави транспортного засобу № 910.72149, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Винницьким А.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 2385, за умовами якого заставодавець передав у заставу заставодержателю наступне майно: транспортний засіб марки «FORD FOCUS», 2010 року випуску, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований ВРЕВ-11 УДАІ в м. Києві 11.08.2010 року, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого ВРЕВ-11 УДАІ в м. Києві 11 серпня 2010 року (а.с.14-15).

За згодою сторін оціночна вартість предмету застави встановлена в розмірі 139 800,00 грн.

Відповідно до п. 1 параграфу 5 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, а окрім того - також до настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, у разі настання однієї з обставин: 1) порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором; 2) порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань, передбачених договором; 3) виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормального фізичного зносу, або фактичної часткової відсутності предмету застави; 4) смерті заставодавця; 5) встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або договорі; 6) в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. п. 2, 3 параграфу 5 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю.

ОСОБА_2 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором № 910.72149 від 12 серпня 2010 року в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08 червня 2015 року становить 154 668,42 грн., з яких: 57 410,18 грн. - основний борг; 1 569,59 грн. - прострочений борг; 23 894,79 грн. - прострочені проценти; 1 133,92 грн. - строкові проценти; 67 744,16 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 734,88 грн. - дебіторська заборгованість; 2 180,90 грн. - інші штрафні санкції (а.с.27).

У червні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 100,00 грн., в рахунок погашення кредитних зобов'язань звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль FORD FOCUS, 2010 року випуску, колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 та вилучити вказаний автомобіль у ОСОБА_2 або в інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ «Ідея Банк» посилалося на те, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором № 910.72149 не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Ідея Банк».

Ухвалюючи рішення і відмовляючи в частині позовних вимог, суд виходив з того, що умовами договору застави № 910.72149 від 17 вересня 2010 року не передбачено такого способу звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку як продаж заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю від імені власника, натомість вказаний спосіб віднесено договором до позасудового способу звернення стягнення на заставне майно, а посилання ПАТ «Ідея Банк» на положення ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є помилковими, оскільки вказана норма закону визначає позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою- покупцем.

Згідно ст. 627 ЦПК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові №6-10цс13 від 06 березня 2013 року.

В апеляційній скарзі Жовтонецький В.М. в інтересах ПАТ «Ідея Банк» зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає умовам договору, вимогам законодавства та обставинам справи. Звертає увагу на те, що згідно вимог законодавства ПАТ «Ідея Банк» має право звернути стягнення на предмет застави за рішенням суду у обраний банком спосіб.

Однак, відповідно до п. п. 2, 3 параграфу 5 договору застави № 910.72149 від 17 вересня 2010 року сторони домовились, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю (а.с.15).

Умовами договору застави № 910.72149 від 17 вересня 2010 року не передбачено такого способу звернення стягнення на предмет застави в судовому порядку як продаж заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю від імені власника, натомість вказаний спосіб віднесено договором до позасудового способу звернення стягнення на заставне майно.

Отже, ПАТ «Ідея Банк» самостійно і на власний розсуд визначило такий порядок набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю як позасудовий спосіб звернення стягнення.

Посилання ПАТ «Ідея Банк» на положення ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є помилковими, оскільки вказана норма закону визначає позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, і вважає, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю від імені власника не підлягали задоволенню.

Доводи ЖовтонецькогоВ.М. в інтересах ПАТ «Ідея Банк» про те, що рішення суду не відповідає позовним вимогам колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду за захистом передбачено ч. 1 ст. 3 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 08 червня 2015 рік складає 154 668,42 грн. (а.с.27).

Разом з тим, згідно позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_2 лише 100,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв в межах чинного законодавства, і ухвалив законне і обґрунтоване рішення, в межах заявлених позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в рахунок погашення кредитних зобов'язань та звернення стягнення на предмет застави є взаємовиключними вимогами, оскільки одночасне заявлення таких вимог призведе до подвійного стягнення боргу з боржника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Жовтонецького ВіктораМиколайовича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль