УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2006 року між ним і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 316 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком дії 12 місяців (з умовою пролонгації дії договору, якщо жодна зі сторін не заявить про його припинення).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань виникла заборгованість, яку він добровільно не погасив.

Враховуючи викладене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 грудня 2014 року за кредитним договором у розмірі 1 416,26 доларів США, що еквівалентно 22 334 грн 37 коп., з яких: 364,65 доларів США - заборгованість за кредитом, 953,97 доларів США - заборгованість по процентам, штраф (фіксована частина) - 31,71 доларів США, штраф (процентна складова) - 65,93 доларів США.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні з відповідача процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 256-258, 267 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що боржник не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, однак банк звернувся до суду з даним позовом із пропуском строку позовної давності, про наслідки спливу якого заявив відповідач (а.с. 52).

Колегія погоджується з такими висновками.

Позичальник здійснив останній платіж за договором 13 березня 2009 року, а позивач подав до суду позов - 24 лютого 2015 року.

Підстав для стягнення з ОСОБА_4 процентів за користування кредитом у межах строку позовної давності не вбачається, оскільки всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних і допустимих доказів на підтвердження автоматичної пролонгації договору, зокрема, щодо перевипуску та видачі відповідачеві карти, надання останньому грошових коштів після закінчення річного строку дії договору.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом апеляційної інстанції були враховані висновки та мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року, які відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими при новому судовому розгляді справи.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 30 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик