АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7140/17 Головуючий 1 інст. - Єрмоленко В.Б.
Справа № 639/3378/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківводоканал» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал», Обласної Державної адміністрації Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, Департаменту житлового господарства, Департаменту комунального господарства, Департаменту економіки та комунального майна, Департаменту контролю Харківської міської ради, Юридичного департаменту Харківської міської ради, треті особи: Харківське обласне товариство захисту прав споживачів, Державна інспекція України про захист прав споживачів, Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання неправомірним звернення до суду, визнання діяльності відповідача такою, що порушує права споживача, усунення причин порушення прав споживача, заборона вчиняти дії щодо примушення придбання продукції та послуг, встановлення факту відсутності правовідносин, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. В обґрунтування свого позову посилався на те, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1.

Зазначив, що Жовтневим районним судом м. Харкова від 11 травня 2012 року винесено судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості, але ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року його скасовано.

Вказав, що відповідачі мають заборгованість в розмірі 1826,11 грн., а саме за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 1477,46 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року у розмірі 348,98 грн.

Зазначив, що відповідачам також нараховано індекс інфляції за час прострочення в розмірі 15,40 грн. та три процента річних від простроченої суми в розмірі 22,27 грн.

Вказав, що несплата боргу призводить до погіршання стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1864,11 грн., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 1477,46 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року у розмірі 348,98 грн., інфляційні втрати 15,40 грн., 3% річних від простроченої суми 22,27 грн.; судові витрати стягнути з відповідачів.

Не визнавши позовних вимог у жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал», Обласної Державної адміністрації Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, Департаменту житлового господарства, Департаменту комунального господарства, Департаменту економіки та комунального майна, Департаменту контролю Харківської міської ради, Юридичного департаменту Харківської міської ради.

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 та є її власником, відповідно до договору купівлі-продажу від 17 червня 1992 року.

Зазначила, що вона є споживачем послуг, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал», однак підприємство неналежним чином виконує свої обов'язки, а саме систематично ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань виконавця житлово-комунальних послуг з надання послуг щодо водопостачання та водовідведення, виконання робіт з технічного обслуговування і ремонту загального майна в багатоквартирному будинку, що підтверджується відсутністю відповідного договору між нею та підприємством.

Вказала, що підприємство не надав їй якісних послуг, договір з нею не уклав, однак щомісячно вимагає сплату своїх послуг. Вона за власні кошти придбала обладнання обліку води, а також була вимушена за власні кошти проводити поточні ремонти та повірку обладнання обліку води.

Зазначила, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» не обґрунтував суму заборгованості та у нього відсутні правові підстави для стягнення пені.

Вказала, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» веде неправомірну та агресивну підприємницьку діяльність.

Вважала, що діями підприємства їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 500000,00 грн.

Просила визнати неправомірним звернення Комунального підприємство «Харківводоканал» до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення; визнати діяльність Комунального підприємства «Харківводоканал» по відношенню до неї такою, що порушує права споживачів та цивільне законодавство; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківводоканал» припинити порушувати законодавство про захист прав споживачів: заборонити Комунальному підприємству «Харківводоканал» примушувати її придбавати непотрібну продукцію та послуги та припинити агресивну підприємницьку практику; встановити факт відсутності між Комунальним підприємством «Харківводоканал» та нею взаємних зобов'язань; стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на її користь компенсацію моральної шкоди в сумі 500000,00 грн.; покласти на відповідача судові витрати; зобов'язати Комунальне підприємство «Харківводоканал» зазначати в платіжних документах поточні та попередні покази обладнання обліку води, як того вимагає пункт 20 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, забезпечення холодною та гарячою водою та водовідведення, вести облік показників лічильника в платіжних документах; зобов'язати Харківську міську раду вжити заходи щодо усунення причин, які сприяють порушенню прав споживачів комунальних послуг, які надає Комунальне підприємство «Харківводоканал»; зобов'язати Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області провести перевірку діяльності Комунального підприємства «Харківводоканал»; зобов'язати Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України провести перевірку діяльності Комунального підприємства «Харківводоканал»; зобов'язати Харківське обласне товариство захисту прав споживачів провести перевірку діяльності Комунального підприємства «Харківводоканал»; зобов'язати Державну інспекцію України про захист прав споживачів провести перевірку діяльності Комунального підприємства «Харківводоканал»; визнати бездіяльність Обласної Державної адміністрації Департаменту житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури, Департаменту житлового господарства, Департаменту комунального господарства, Департаменту економіки та комунального майна, Департаменту контролю Харківської міської ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року у позові КП «Харківводоканал» - відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальне підприємство «Харківводоканал» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині відмови в задоволенні позову Комунального підприємства «Харківводоканал» скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» задовольнити у повному обсязі; судовий збір сплачений за позовну заяву в розмірі 243,60 грн. стягнути з відповідачів.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подання підприємством заяви про видачу судового наказу перериває позовну давність.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вимог частини 2 статті 305 ЦПК України судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб. Клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 від 11 грудня 2017 року задоволено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову Комунального підприємства «Харківводоканал», суд першої інстанції виходив з того, що строк для звернення до суду з позовом до відповідачів у Комунального підприємства «Харківводоканал» сплив.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Як убачається з преамбули, Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає лише основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до статей 67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію тощо) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями та пункту 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за № 1918 від 10 січня 2002 року передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в квартирі АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_5 дочка, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_8 онуки та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. На ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1.

Із розрахунку вбачається, що споживачі не оплачували за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість в розмірі 1864,11 грн., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 1477,46 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року у розмірі 348,98 грн., інфляційні втрати 15,40 грн., 3% річних від простроченої суми 22,27 грн.

11 травня 2012 року по справі № 2012/3706/2012 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованості за послуги з водовідведення та водопостачання в сумі 6965,84 грн., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання 6093,15 грн., за надані послуги з водовідведення 653,52 грн., 3% річних 84,87 грн., індекс інфляції 134,30 грн. та судового збору в сумі 107,30 грн. по 21,46 грн. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 березня 2015 року судовий наказ скасовано.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 до суду першої інстанції подавала заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Виходячи з викладеного, Комунальне підприємство «Харківводоканал» не пропустив строк позовної давності.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним нормам матеріального та процесуального закону, що є підставою для скасування рішення суду з частковим задоволенням позову Комунального підприємства «Харківводоканал» про стягнення заборгованості в розмірі 1864,11 грн., з яких сума боргу за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року становила 1477,46 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року - 348,98 грн., інфляційні втрати 15,40 грн., 3% річних від простроченої суми 22,27 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що між нею та Комунальним підприємством «Харківводоканал» не укладено відповідного договору про надання послуг, у зв'язку з чим підприємство неправомірно вимагає оплату послуг є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані сплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 не користувалася послугами Комунального підприємства «Харківводоканал», а також те, що Комунальне підприємство «Харківводоканал» неналежним чином виконує свої обов'язки, а саме систематично ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань виконавця житлово-комунальних послуг з надання послуг щодо водопостачання та водовідведення, виконання робіт з технічного обслуговування і ремонту загального майна в багатоквартирному будинку матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року із змінами та доповненнями передбачено, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні у таких випадках визначається його власником і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи власником спірної квартири є ОСОБА_1, і обов'язки з оплати вказаних послуг виникають у осіб, які проживають разом з власником у цьому житловому приміщенні, лише перед власником, тому в задоволенні позову Комунальному підприємству «Харківводоканал» в частині стягнення з інших відповідачів суми заборгованості необхідно відмовити.

Оскільки відповідно до частини 1 статті 303 ЦК України рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову не переглядалося, тому клопотання ОСОБА_1, які надійшли до суду апеляційної інстанції, залишені без задоволення.

Питання щодо стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» в розмірі 243,60 грн. та в дохід держави в розмірі 267, 96 грн. вирішено відповідно до частин 1, 5 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Харківводоканал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 1864,11 грн., з яких за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2012 року у розмірі 1477,46 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 липня 2011 року по 31 березня 2012 року у розмірі 348,98 грн., інфляційні витрати 15,40 грн., 3% річних від простроченої суми 22,27 грн. та судовий збір в розмірі 243, 60 грн. і в розмірі 267, 96 грн. за подачу апеляційної скарги на користь держави.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії