Справа № 595/485/17
Номер рядка звіту 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2017

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Содоморою Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю представника відповідача Кумановського В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суду із позовом до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивує тим, що він працював на посаді виконавчого директора ПАТ «Галіція Дистилері». 20 лютого 2017 року його звільнено із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпА України, за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Вважає, що наказ підлягає скасування, оскільки як вбачається з наказу, одноразове грубе порушення полягає у тому, що позивачем не забезпечено виконання підприємством зобов'язань перед постачальником, внаслідок чого підприємству заподіяно значної матеріальної шкоди. Крім того, позивач не забезпечив використання підприємством правових засобів зміцнення договірної та фінансової дисципліни у взаємовідносинах з контрагентом (покупцем), внаслідок чого підприємству могло бути заподіяно, та досі існує ймовірність заподіяння значної матеріальної шкоди. Як на підставу прийняття вказаного наказу, здійснено посилання на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.09.16 по справі №921/445/16-г/6; постанову про відкриття виконавчого провадження №52950100 від 22.11.16; постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №52950100 від 22.11.16; постанову про закінчення виконавчого провадження №52950100 від 14.12.16; рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.06.16 по справі №921/257/16- г/16; постанову про відкриття виконавчого провадження №51561611 від 04.07.16; інформацію про виконавче провадження №51561611 від 16.02.17 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Разом з тим, у згаданому наказі не обумовлено, яка саме шкода заподіяна відповідачу одноразовим грубим порушенням позивачем своїх трудових обов'язків; який саме трудовий обов'язок і коли саме порушив позивач; чим був обумовлений відповідний трудовий обов'язок позивача. Вказані обставини мали істотне значення для прийняття спірного наказу, оскільки дисциплінарне стягнення може бути накладено на працівника протягом одного місяця з дня виявлення порушення трудового законодавства, але не пізніше шести місяців з дня вчинення відповідного правопорушення, що обумовлено ст. 148 КЗпП України. Крім того, ймовірність заподіяння шкоди внаслідок одноразового грубого порушення працівником трудового законодавства, не може бути підставою для звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також, позивачу не пояснили, в чому полягало одноразове грубе порушення останнім трудових обов'язків та не зажадали відповідних пояснень від нього, що є грубим порушенням вимог ст. 149 КЗпП України. В свою чергу, стягнення з відповідача виконавчого збору у виконавчому провадженні №52950100 не могло бути зумовлено протиправною поведінкою позивача, оскільки в період з 22.11.16 по 14.12.16 позивач був звільнений з підприємства і не виконував жодних трудових обов'язків, а стягнення виконавчого збору зумовлено невиконанням відповідачем обов'язку добровільно виконати відповідне судове рішення.

Позивач та його представник згідно поданих заяви просять суд розглядати справу у їх відсутності. Позов підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що позивач з 2010 року працював на посаді виконавчого директора ПАТ «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ» Згідно з наказом по ЗАТ «ГАЛСПИРТ» від 26.07.2010р. №83 ОСОБА_2 призначено виконавчим директором товариства із правом виконання обов'язків генерального директора, у разі відсутності останнього. Таким чином, ОСОБА_2, обіймаючи посаду виконавчого директора товариства, був посадовою особою Приватного акціонерного товариства «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ», виконував організаційно-розпорядчі функції, зокрема здійснював управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, і ніс відповідальність за його роботу. 25 вересня 2015 року між ПАТ «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ» в особі виконавчого директора ОСОБА_2 та ДП «Дінтер Україна Скала» ТОВ «Дінтер Україна» було укладено договір купівлі-продажу №30/09/15 від 25.09.2015р. На виконання вказаного договору ДП «Дінтер Україна Скала» з 29 вересня 2015 року по 01 листопада 2015 року було поставлено товар Приватному акціонерному товариству «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ» на умовах відстрочки платежу на термін до 60 днів від дати поставки; кінцевий термін остаточного розрахунку за отриманий підприємством товар (за останню отриману партію товару) - 31 грудня 2015 року. Проте, всупереч своїм трудовим обов'язкам, ОСОБА_2 допустив порушення ПАТ «ГАЛІЦІЯ ДИСТИЛЕРІ» договірної платіжної дисципліни і не забезпечив виконання підприємством своїх грошових обов'язків перед ДП «Дінтер Україна Скала» по оплаті отриманого згідно договору купівлі-продажу №30/09/15 від 25.09.2015р. товару, в результаті чого ДП «Дінтер Україна Скала» звернулося до суду. В зв'язку з чим, ОСОБА_2 було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Крім того, просить суд, застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском встановленого законом строку позовної давності, а саме згідно ст.233 КЗпП України, один місяць.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Згідно наказу №10 від 11 квітня 2006 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в ЗАТ «Галспирт» на посаду генерального директора.

26 липня 2010 року ОСОБА_2 було призначено на посаду виконавчого директора (наказ №83 від 26.07.2010 року).

Наказом № 31 від 20.02.2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади згідно з п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

В ч. 2 ст. 41 КЗпП України також зазначено, що розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

В роз'ясненнях, які містяться в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику вирішення трудових спорів» зазначено, що вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд враховує характер проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, яку ним завдано (або могло бути завдано). Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Згідно наказу № 31 від 20.02.2017 року підставою звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України є рішення господарського суду Тернопільської області від 16.09.2016 року у справі № 921/445/16-г/6; постанова про відкриття виконавчого провадження № 52950100 від 22.11.2016 року; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору по виконавчому провадженню № 52950100 від 22.11.2016 року; постанова про закінчення виконавчого провадження № 52950100 від 22.11.2016 року; рішення господарського суду Тернопільської області від 13.06.2016 року у справі № 921/257/16-г/16; постанова про відкриття виконавчого провадження № 51561611 від 04.07.2016 року; інформація про виконавче провадження № 51561611 від 04.07.2017 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Суд, приходить до висновку, що підставою звільнення відповідача є одноразове грубе порушення трудових обов'язківОСОБА_2, яке мало місце 2016 року. Наказ про звільнення ОСОБА_2 від 20.02.2017 року.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення 1. догана, 2. звільнення.

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем пропущено строк притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбаченої ст.148 КЗпП, а тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Проте, представник позивача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, передбачених ч.1 ст.233 КЗпП України. Згідно даної заяви вбачається, що наказ від 20.02.2017р. №31 про звільнення ОСОБА_2 було вручено позивачу 20 лютого 2017 року. В цей же день йому було видано й трудову книжку, про що свідчить підпис ОСОБА_2 в книзі обліку трудових книжок. Отже, перебіг місячного строку позовної давності по даній справі починається з 20 лютого 2017 року і закінчується 20 березня 2017 року. Проте, позовну заяву від 15.03.2017р. було особисто подано позивачем до суду 22 березня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Як вбачається із наказу № 31 від 20.02.2017 року, книги обліку трудових книжок ПАТ «Галіція Дистилері», ОСОБА_2 був з ним ознайомлений та отримав наказ про звільнення 20.02.2017 року про що свідчить його підпис.

Згідно ч.1 ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Крім того, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності розпочинається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. В даному випадку позивач довідався про можливе порушення свого права в момент коли був ознайомлений з наказом про звільнення, а саме 21.02.2017 року, до суду ОСОБА_2 з позовом звернувся 22.03.2017 року, тому строк позовної давності позивачем пропущено.

Позивач не просить поновити строк для звернення до суду.

Згідно ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що відповідач в поданому до суду запереченні просить суд застосувати строк позовної давності, в позові слід відмовити внаслідок спливу строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212,214,215,218 ЦПК України, ст.41,233 КЗпП України, ст.ст. 257,267 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ПАТ «Галіція Дистилері» про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Р. О. Содомора