Справа № 132/720/16-ц
Провадження № 2/132/25/17
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2017 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Жовті С.В.

за участю адвоката Шимотюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини за заповітом та визнання права власності на будинок, суд-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з моменту свого народження, протягом усього свого життя та до цього часу вона проживає у будинку АДРЕСА_1.

За вказаним домогосподарством було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та віднесено до колгоспного двору. Даний будинок є майном колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був її батько - ОСОБА_5. Після його смерті головою двору стала її мати - ОСОБА_6. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла.

Вона, як член колгоспного двору, продовжила проживати у цьому колгоспному дворі, вела підсобне господарство, доглядала за будинком і господарськими будівлями. Домогосподарство відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, існування колгоспного двору припинено 15.04.1991 року на підставі набуття чинності Закону України «Про власність».

Станом на 15.04.1991 року, коли статус колгоспних дворів було законодавчо ліквідовано, вона, як колишній член колгоспного двору, проживала у житловому будинку, брала участь у веденні господарства двору та має право на майно у даному колгоспному дворі, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями.

Згідно виписки з погосподарської книги Писарівської сільської ради членами даного колгоспного двору вказані її мати та вона. Також в погосподарській книзі вказані ОСОБА_7 - її сестра, ОСОБА_8 - чоловік сестри. Відповідач ОСОБА_4 - їхній син. ОСОБА_7 проживала разом з матір»ю до свого одруження. Після одруження вона виїхала і ніколи з тих пір не проживала в будинку. Ніколи не проживали також в будинку її чоловік та син. В погосподарській книзі з невідомих причин запис «ОСОБА_6» закреслено та записано - «ОСОБА_4». Він в даний час зареєстрований в даному будинку. ОСОБА_4 разом зі своєю дружиною та дітьми ніколи не проживав в будинку, він не може бути членом колгоспного двору. Він постійно проживає в своєму будинку в с. Комунарівка.

Станом на 15.04.1991 року відповідач не проживав у житловому будинку, не брав участь у веденні господарства двору та не має права на частку у колгоспному дворі. За вказаних обставин позивачка звернулась в суд з даними позовом.

19.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2, Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба- ОСОБА_6.

Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Померлою 25 червня 1990 року було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 1130 та посвідчений державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., відповідно до якого спадкоємцем житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в с. Писарівка Калинівського району Вінницької області, є її онук ОСОБА_4.

Однак, він не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про успадкування будинку, так як ОСОБА_6 при житті не виготовила технічний паспорт на будинок і не отримала свідоцтва про право власності на нього.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що вона як колишній член колгоспного двору, проживала у житловому будинку, брала участь у веденні господарства двору та має право на майно у даному колгоспному дворі, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями.

ОСОБА_2 не є колишнім членом колгоспного двору, оскільки з моменту одруження і до 1995 року не проживала в даному житловому будинку, тому не могла брати участі у веденні господарства двору та не працювала у колгоспі, тому що займала посаду прибиральниці в Калинівському будинку побуту.

Також ОСОБА_2 стверджує, що він ніколи фактично не проживав у даному будинку та не вступав у спадщину після смерті ОСОБА_6.

Однак, після проходження строкової військової служби, 05.03.1991 року був зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1, про що у військовому квитку поставлено відмітку про взяття на облік в Комунарівській сільській раді Калинівського району, оскільки село Писарівка відносилось до Комунарівської сільської ради.

Він, як спадкоємець за заповітом на майно померлої ОСОБА_6, фактично прийняв спадщину, вступивши в управління і володіння спадковим майном, так як постійно проживав з померлою, проте не оформив та не відмовився від неї.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11.05.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок та зустрічний позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно було об'єднано в одне провадження під номером 132/720/16-ц.

21.06.2016 року від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої просить встановити факт прийняття ним спадщини за заповітом від 25.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1130, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та відкрилась після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Писарівка Калинівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її адвокат Шимотюк О.В. підтримали первісний позов, просили його задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_4, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, не визнали, просили відмовити в його задоволенні, з мотивів наведених у запереченні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 та його представник на підставі довіреності ОСОБА_10 в судовому засіданні, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, зустрічний позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримали, з мотивів, наведених у них.

Представник відповідача за первісним позовом та за зустрічним позовом - Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи наявні довідки №163 від 21.03.2016 року та №230 від 10.05.2016 року виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, згідно яких виконавчий комітет первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_4 визнає, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, матеріалами справи встановлено, що за домогосподарством АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та віднесено до колгоспного двору. Даний будинок є майном колишнього колгоспного двору. Головою колгоспного двору був ОСОБА_5.

Згідно записів погосподарської книги НОМЕР_1 Писарівської сільської ради суспільну групу господарства на 01.01.1991 року складали: ОСОБА_11-голова двору; ОСОБА_2-дочка; ОСОБА_4-внук; ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_8- чоловік (а.с. 10).

Згідно по господарської книги №3а за 1991 рік ОСОБА_11 являлась власником житлового будинку АДРЕСА_1 (рік забудови 1958), що підтверджується довідкою №96 від 18.02.2016 року виконавчого комітету Писарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2, виданого 19.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції у Вінницької області (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийнятгя спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до норм статті 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) (чинної на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно заповіту від 25.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №1130 ОСОБА_6, як останній член колгоспного двору, належний їй на праві особистої власності цілий жилий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в селі Писарівка Калинівського району Вінницької області заповіла онукові ОСОБА_4 (а.с.57).

У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є донькою ОСОБА_2 Вона разом з матір'ю і ще однією сестрою проживають в АДРЕСА_1. Вони провели ремонтні роботи в житловому будинку та провели газ. ОСОБА_4 в житловому будинку не проживав. Однак, коли ОСОБА_2 вирішила оформити субсидію, то стало відомо, що в будинку зареєстрований ОСОБА_4

Аналогічні покази в судовому засідання дали свідки: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Крім того, зазначили, що про заповіт їм відомо не було.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 являється її сином. Після служби в армії її син проживав разом з бабою ОСОБА_6, оскільки працював у колгоспі. Про заповіт ОСОБА_6 знали усі родичі. ОСОБА_2 біля 5 років була прописана біля неї.

Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_18

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що після служби в армії він проживав біля батьків, а після смерті баби прописався в с.Писарівка, так як працював в колгоспі. Про заповіт було відомо ще коли ОСОБА_4 проходив службу в армії. ОСОБА_2 в цей період проживала в м.Калинівка, так як її чоловік стояв в черзі на отримання квартири. ОСОБА_2 залишила матір, і тому на його думку остання склала заповіт на нього.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 постійно проживала разом з покійною матір'ю ОСОБА_6 , потім з чоловіком та дітьми в АДРЕСА_1. Щоб проживав ОСОБА_4 він не бачив.

Такі ж покази в судовому засіданні дав сільський голова с.Писарівка ОСОБА_20

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 разом з матір'ю приходили в міську раду відмічати заповіт, згідно якого житловий будинок в АДРЕСА_1 було заповіщено ОСОБА_4 Заповіт відмічали в міській раді, оскільки Писарівська сільська рада територіально відносилась до міської ради.

У відповідності до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в по господарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»№20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 поставнови від 24.06.1983 року №4 «про практику розгляду судами України справ про спадкування та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Як зазначалось вище згідно записів погосподарської книги НОМЕР_1 Писарівської сільської ради суспільну групу господарства на 01.01.1991 року складали: ОСОБА_11-голова двору; ОСОБА_2-дочка; ОСОБА_4-внук; ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_8- чоловік (а.с. 10).

Перебування ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у складі двору було недовгочасним, чого в судовому засіданні не заперечували вказані особи.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року - ОСОБА_2. та ОСОБА_6 вважаються такими, що не втратили права на частку в майні колгоспного двору.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто після 30 червня 1990 року, тому після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частку вказаного колгоспного двору.

Згідно положень, викладених в ст.533 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6.), передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно норм статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З копії військового квитка НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_4 після проходження строкової військової служби 05.03.1991 року був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 про що у військовому квитку поставлено відмітку про взяття на облік.

Крім того, протягом шести місяців після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернувся до Калинівської міської ради Вінницької області з заповітом та оригіналом свідоцтва про смерть, після чого в погосподарську книгу внесено зміни щодо власника будинку, а саме вказано ОСОБА_4 (а.с.10).

Тому, суд вважає, що ОСОБА_4 вчинив дію, яка свідчить про прийняття ним спадщини після смерті баби ОСОБА_6 в розумінні ст. 549 ЦК УРСР.

Таким чином, після смерті спадкодавиці ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/2 частку майна колгоспного двору АДРЕСА_1.

Тому, після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частку колгоспного двору, як голови цього двору, спадщину на яку прийняв ОСОБА_4 Відповідно ОСОБА_2 належить 1/2 частка вказаного колгоспного двору, оскільки вона до 15 квітня 1991 року не втратила права на частку в його майні.

За таких обставин, суд вважає хибним доводи позивачки ОСОБА_2 та її адвоката Шимотюк О.В. про те, що у даному випадку в силу ст.563 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадщина на майно колгоспного двору не відкривається, а після смерті ОСОБА_6 головою колгоспного двору фактично стала вона, і право на даний будинок має лише вона, як колишній член колгоспного двору.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За вказаних обставин, виходячи з аналізу зібраних у справі доказів, з урахування меж заявлених позовних вимог суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4

Враховуючи прийняте судом рішення та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати залишити за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.21, 109, 120-126, 524, 525, 549 ЦК (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 256-259 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ.А з верандою літ. а, загальною площею 64, 8 кв.м., житловою площею 27, 3 кв.м., погріба з шиєю літ. Б, колодязя літ. №1, огорожі літ.№2 загальною вартістю 63 216 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4 спадщини за заповітом від 25.06.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Панкеєвою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1130, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та відкрилась після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Писарівка Калинівського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, який в цілому складається з житлового будинку літ.А з верандою літ.а, загальною площею 64, 8 кв.м., житловою площею 27, 3 кв.м., погріба з шиєю літ. Б, колодязя літ. №1, огорожі літ.№2 загальною вартістю 63 216 грн.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: