УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 лютого 2008 року між ним і ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в розмірі 1 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком дії до 31 грудня 2009 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань виникла заборгованість, яку він добровільно не погасив.

Враховуючи викладене, банк просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 липня 2016 року за кредитним договором у розмірі 27 675 грн 61 коп., з яких: 5 472 грн 16 коп. - заборгованість за кредитом, 15 625 грн 76 коп. - заборгованість по процентам, штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф (процентна складова) - 1 305 грн 98 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні з відповідача процентів і пені за користування кредитом у межах строку позовної давності та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 256-258, 267 ЦК України, врахувавши роз'яснення п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що боржник не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, однак банк звернувся до суду з даним позовом із пропуском строку позовної давності, про наслідки спливу якого заявив відповідач.

Колегія погоджується з такими висновками, які узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 7 жовтня 2015 року № 6-1295 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Позичальник здійснив останній платіж за договором 9 липня 2009 року, строк дії договору закінчився 31 грудня 2009 року, а позивач подав до суду позов - 6 вересня 2016 року.

Підстав для стягнення з ОСОБА_4 процентів за користування кредитом і пені у межах строку позовної давності не вбачається, оскільки всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало належних і допустимих доказів на підтвердження перевипуску та видачі відповідачеві карти, надання останньому грошових коштів після закінчення строку дії договору.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик