Справа № 2-645/11
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

21.06.2017 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2017 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 32457509 від 11.10.2016 року.

Зі змісту скарги та долучених матеріалів слідує, що 11.10.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 32457509. В тексті скарги заявник зазначає про те, що про наявність вказаної постанови державного виконавця стягувачу було доведено супровідним листом від 11.10.2016 року. Також зазначає про те, що про необхідність звернення до Баштанського районного суду Миколаївської області йому було розяснено 16.03.2017 року ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 814/2034/16. Тому просить поновити пропущений ним строк оскарження рішення державного виконавця, який був пропущений ним з причин тяжкої хвороби і наявності в нього інвалідності 2 групи та просить скасувати вище вказану постанову про закриття виконавчого провадження.

Згідно з вимогами ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Також згідно з ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи, що про наявність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження заявник дізнався, виходячи зі змісту скарги в жовтні 2016 року, та йому додатково було розяснено ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2017 року про те, що дії державного виконавця підлягають оскарженню ним в порядку оскарження виконання судового рішення суду загальної юрисдикції як стороною виконавчого провадження, - тому вказане свідчить про пропуск заявником встановленого законом десятиденного строку для оскарження вказаної постанови державного виконавця.

Оскільки розділом VII ЦПК України, в порядку положень якого розглядається скарга на рішення державного виконавця, не врегульовано дії суду у випадку пропущення строку для подання скарги на рішення державного виконавця, тому в даному випаду слід керуватися загальними положеннями ЦПК України, які передбачають відповідні наслідки, які настають у випадку закінчення процесуального строку.

Згідно ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Крім того, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Комплексний аналіз вказаних нормативних актів дає підстави для висновку про те, що пропуск заявником строку, встановленого законом на оскарження відповідного рішення державного виконавця при відсутності клопотання про його поновлення, а так само визнання судом причин пропуску строку на оскарження неповажними має наслідком залишення скарги без розгляду.

При цьому, при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду зі скаргою суд має також керуватись загальними принципами цивільного процесу, серед яких принцип диспозитивності, який в даному випадку полягає в тому, що суд має оцінювати поважність лише тих причин, які заявляє сам скаржник і такі причини будуть поважними лише в тому разі, якщо скаржник в заяві доведе, що вони обєктивно унеможливлювали звернення скаржника до суду зі скаргою протягом встановленого законом десятиденного строку та протягом всього періоду з часу закінчення такого строку до звернення з заявою до суду.

Аналізуючи зазначені заявником причин пропуску строку на оскарження, суд вважає, що строки оскарження постанови державного виконавця були пропущені без поважних причин, оскільки заявником ОСОБА_1 не вказано, яким чином його захворювання обєктивно позбавляло його можливості оскаржити постанову державного виконавця у встановлений законом десятиденний строк та протягом всього періоду з часу закінчення такого строку до звернення з заявою до суду, з врахуванням того, що з того часу, коли заявник дізнався про наявність вище вказаної постанови державного виконавця спливло більше восьми місяців, а з часу, коли заявнику адміністративним судом було розяснено про порядок оскарження ним постанови державного виконавця як стороною виконавчого провадження по виконанню рішення суду загальної юрисдикції більше трьох місяців. Щодо інвалідності скаржника, то з матеріалів скарги слідує, що інвалідність скаржнику встановлена в 2012 році, що не перешкоджало йому належним чином відстоювати свої права в судах різних інстанцій та спеціалізації.

За такого, заявлені скаржником причини такого тривалого в часі пропуску строку оскарження рішення державного виконавця не дають суду достатніх та законних підстав для поновлення пропущеного строку.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про пропуск заявником передбаченого законом строку для оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, та враховуючи, що вказані заявником причини пропуску визнані судом неповажними, - тому суд приходить до висновку про необхідність залишення скарги без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 72, 383-385 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 32457509 від 11.10.2016 року залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: