Справа № 127/5097/17
Провадження № 2/127/2642/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю представника позивача ,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 18.12.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого Овердрафту), оплати винагороди банку та згідно п. 2.1.5.7 слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 05.12.2016 року утворилась заборгованість у сумі 22 181,48 гривень, з яких: 7161,80 грн. тіло кредиту, 1792,78 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 694,45 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 гривень - штраф (фіксована частина), 1032,45 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на їх користь.

В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує, щодо заочного розгляду справи та надав клопотання в якому просить суд справу розглянути у його відсутність, позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив його задовольнити (а.с.51).

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, надав письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 18.12.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 9 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10-11).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач вказує в позовній заяві, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Крім того, позивач посилається на пункти 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. «Умов та

Правил надання банківських послуг», де зазначено про надання згоди Позичальником/ Відповідачем на прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту та його зміну за рішенням ініціативою Банку, з вказівкою про те, що Відповідач був ознайомлений саме з цими «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Дане твердження спростовується тим, що в п.п. 1.1.7.58 визначено припинення діяльності банку на території анексованої АР Крим та порядок подальших взаємовідносин сторін, тобто, додані до позовної заяви «Умови та Правил надання банківських послуг» з якими погодився відповідач не могли бути затверджені Банком раніше дата офіційної анексії АР Криму - 16.03.2014 року, оскільки Анкета на отримання кредиту датована 18.12.2009 року.

Також, з матеріалів справи не вбачається можливим встановити строку дії кредитного договору та терміну дії кредитної картки, що робить неможливим перевірку правильності та дійсності нарахувань зроблених позивачем в розрахунках, оскільки в позовній заяві позивач вказує розмір заборгованості станом на 05.12.2016 року по тілу кредиту 7 161,80 гривень, а в розрахунку заборгованості станом на 31.08.2015 року заборгованість по кредиту становить 7 030,00 гривень.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.12.2009 року станом на 31.08.2015 року процентна ставка за користування кредитом зазначена наступним чином: з 18.12.2009 року - 30%; з 01.09.2014 року - 34,8 %; з 01.04.2015 року - 43,2 % (а.с. 6-7).

Відповідно до п. 28 Постанови пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: «При вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставка згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661 -VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також,, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (в редакції чинній станом на дату укладення договору 18.12.2009 року) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що зміна процентної ставки банком є не правомірно та банком не доведено законність зміни процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачем зобов'язань за договором.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст.257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена в три роки, щодо вимог про стягнення пені - один рік. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Саме така позиція висловлена була Верховним Судом України в правовій позиції по справі № 6-14 цс 14.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ч. 4 ст.. 267 ЦК України Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Єерявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що висновок судів про стягнення з відповідача сум без їх обґрунтованого розрахунку (при тому, що такі суми в рази перевищують суму заборгованості) є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а тому даний позов до задовлення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 525, 526, 530, 1048, 1050, 1056-1ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 169, 212 - 215, 218, ЦПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може буди оскаржено сторонами протягом 10 днів з дня проголошення даного рішення суду. Особи, які не брали участі у справі- з моменту отримання його копії.

Суддя: