Дата документу 22.03.2017
Справа № 320/7779/16-ц 2/320/614/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» березня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через свого представника, звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2, по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, 04 квітня 2014 року

Позовна заява обґрунтовується тим, що від шлюбу з відповідачем, укладеного 11 листопада 2011 року вона має малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачем було розірвано. Також вона зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів та з відповідача було стягнуто аліменти. Відповідач, починаючи з народження дитини, нехтував своїми обов'язками щодо виховання та утримання дитини, а у серпні 2014 року, коли дочці було три місяці, він взагалі покинув родину, залишивши її одну разом з немовлям та повністю самоусунувся від виховання дитини. Вона переїхала з дитиною у квартиру своїх батьків неподалеку від будинку відповідача на бульварі 30-річчя Перемоги у м. Мелітополі, де й постійно проживала разом з донькою. У листопаді 2014 року вона зустріла свого майбутнього чоловіка, вони почали зустрічатися, він проявив інтерес до доньки ОСОБА_3, почав спілкуватися з нею, вона його полюбила і сприймає його з того часу як батька. З лютого 2015 року вони з донькою стали проживати однією родиною зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_4. З того часу дитину утримує ОСОБА_4 Крім того, він займається вихованням дитини та бажає її удочерити. Донька називає його татом, оскільки фактично не знає свого біологічного батька. 28 вересня 2016 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1». Тким чином, з серпня 2014 року відповідач, як батько дитини, жодного разу не відвідав дитину, обов'язків щодо виховання та матеріального утримання дитини не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Відповідач долею дитини не цікавиться, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не вітає з днем народження, не телефонує, не проявляє до неї батьківської турботи. Всі питання щодо виховання дитини вона вирішує разом з новим чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, оскільки відповідач, своєю поведінкою свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з відповідним позовом.

В судове засідання позивач та її представник - адвокат Скворцова О.В. не з'явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки визнають в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 11 листопада 2011 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7). Після укладення шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Від даного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком в свідоцтві про її народження зазначено відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 08 жовтня 2015 року, яке 13 листопада 2015 року набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 02 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2015 року і до досягнення донькою повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року та видано виконавчий лист (а.с.15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 28 вересня 2016 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та прізвище позивача було змінено на «ОСОБА_1» (а.с.10).

Згідно довідки голови ОК «ЖБК№ 28 Лазурний», ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з чоловіком ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до виписки з амбулаторної карти дитини ОСОБА_3, мати дитини займається її вихованням, на прийоми до лікаря приходить тільки мама. Батько з сім'єю не проживає з серпня 2014 року, участі у житті доньки, в лікуванні, вихованні не приймає, матеріально не допомагає (а.с.16).

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що батько ОСОБА_2 з серпня 2014 року участі у вихованні своєї доньки не приймає, її життям не цікавиться, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток своєї доньки, належної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 повністю визнали позовні вимоги.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 23 лютого 2017 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню своєї доньки, а тому відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судом встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину належним чином не забезпечує.

За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 171, 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 57, 59, 107, 208, 212-215, 224-228 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Мелітополь батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: А.В.Сметаніна