Справа № 459/972/15 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2144/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_9 про солідарне стягнення 26 450,01 дол. США завданої майнової шкоди та 20 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди; стягнення судових витрат.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що у 2006 році між сторонами по справі було досягнуто згоди, щодо продажу квартири за № 45 в будинку № 26-а по проспекту Шевченка в м. Червонограді Львівської області внаслідок чого, 22.08.2006 року, між ними було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 1-1514, на суму 9402 грн., з метою подальшого отримання відповідачами кредиту під іпотеку цього житла. Зазначає, що оплата за договором купівлі-продажу, фактично не здійснювалася. 22.08.2016 року, ОСОБА_3 уклала з ЗАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір № CGH0GK00240399, згідно п. 1 якого предметом договору був кредит у розмірі 23000 дол. США та 3450,01 дол. США на сплату страхових платежів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_11 та ЗАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір іпотеки № CG05DR1 від 22.08.2006 року, предметом якого була спірна квартира вартістю 145188 грн. Проте, внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.06.2010 року у справі № 2391/10. 26.12.2012 року, ОСОБА_3 довіреністю, зареєстрованою у реєстрі за № 6169, надала ПАТ КБ "Приватбанк" право розпоряджатися вище вказаною квартирою. Враховуючи наведені обставини вважає, що внаслідок дій відповідачів, а саме, невиконаням їхніх зобовязань перед банком за кредитним договором, позивачам було завдано майнової і моральної шкоди.

Крім цього, просить суд врахувати, що відповідачі по справі перебувають у шлюбі і правочин щодо передачі нерухомого майна вчинявся подружжям, а тому до участі у справі слід залучити ОСОБА_4. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами завдання відповідачами майнової та моральної шкоди, порушення їх прав та законних інтересів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди, позивачі завдання шкоди мотивували тим, що внаслідок дій відповідачів, у зв»язку з невиконанням ними зобов»язань за кредитним договором, що призвело до реалізації іпотечного майна, яким є квартира у м.Червонограді, яка до укладення договору купівлі продажу, укладеного між позивачами та відповідачами, належала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві власності, їм було завдано майнової та моральної шкоди внаслідок втрати ними нерухомого майна.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою м. Червоноград, просп. Шевченка, 26-а/45, який було укладено 22.08.2006 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6О, як продавцями та ОСОБА_3 як покупцем, посвідченого нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори, відчужили належну їм на праві власності квартиру, вартість якої згідно з умовами договору становила 9402 грн. (п.2.1 договору)

22.08.2016 року ОСОБА_3 уклала з ЗАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір № CGH0GK00240399, згідно п. 1 якого предметом договору був кредит у розмірі 23000 дол. США та 3450,01 дол. США на сплату страхових платежів.

Згідно з договором іпотеки № CG05DR1 від 22.08.2006 року, договір укладено між ОСОБА_11 та ЗАТ КБ "Приватбанк" з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № CGH0GK00240399 від 22.08.2006 року (п. 2 договору). Предметом іпотеки була квартира за адресою м. Червоноград, просп. Шевченка, 26-а/45, вартість останньої 145188 грн. (п. 10, п. 11 договору).

Як видно із копії заочного рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02.06.2010 року у справі № 2391/10, задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок невиконання останніми умов кредитного договору № CGH0GK00240399 від 22.08.2006 року, і 26.12.2012 року ОСОБА_3 довіреністю, зареєстрованою у реєстрі за № 6169, надала ПАТ КБ "Приватбанк" право розпоряджатися вище вказаною квартирою.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 56107159 від 28.03.2016 року, власником квартири за адресою м. Червоноград, просп. Шевченка, 26-а/45 є ОСОБА_9

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ст. 14 цього Кодексу).

За загальними засадами, встановленими ЦК України, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи,

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який оцінивши доводи сторін, дослідивши докази, надані позивачами на обгрунтування заявлених ними вимог, докази, надані відповідачами на спростування заявлених вимг, встановивши обставини даної справи з врахуванням вище викладених норм права, вірно вважав, що позивачами та їх представником не доведено належними й допустимими доказами наявності у відповідачів обовязку перед позивачами щодо переоформлення зазначеної вище квартири, яка не належить їм на праві власності, оскільки така ними була добровільно відчужена.

За умовами договору купівлі - продажу, який позивачами не оспорювався, не визнавався недійсним в судовому порядку, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 добровільно відчужили, а ОСОБА_3 набула у власність квартиру за адресою м. Червоноград, просп. Шевченка, 26-а/45 і у подальшому, як власник, передала таку в іпотеку, а тому твердження позивачів про завдання їм відповідачами майнової та моральної шкоди, яка на їх думку завдана передачею квартири в іпотеку і в подальшому її відчуження, як наслідок невиконання відповідачкою зобов»язань за кредитним договором, є безпідставними, необґрунтованими, оскільки будучи власником спірної квартири ОСОБА_3 вправі була передати таку в іпотеку, а тому висновок суду першої інстанції за вищенаведених встановлених судом обставин про відсутність порушень прав позивачів, а відтак і про відсутність у відповідачів обов»язку відшкодувати майнову та моральну шкоду, є обґрунтованим, відповідає положенням ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, які передбачають загальні підстави відповідальності за завдану майнову та завдану моральну шкоду.

Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивачами не доведено неправомірності дій відповідачів, якими позивачам завдана майнова чи немайнова шкоди у результаті порушення цивільних прав позивачів, вини відповідачів у завданні такої шкоди.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність позову ґрунтується на досліджених судом доказах, колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2