АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

25 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Слюсар Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття, у розмірі 20 309, 86 грн. та суму судових витрат.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 20 309, 86 грн. та судовий збір у розмірі 487, 20 грн., а всього 20 797, 06 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4 судових витрат в сумі 2 225,99 грн.

Свої доводи мотивувала тим, що відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз та витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Ціна позову була визначена виходячи із звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 20.07.2015 р., що виконаний суб'єктом оцінювання ТОВ "Аелєкон". Вимога про стягнення судових витрат була однією з позовних вимог позивача.

Оскільки під час ухвалення рішення судом не в повному обсязі було вирішено питання щодо судових витрат, а саме не вказано про стягнення чи відмову у стягненні вартості проведення дослідження та складання звіту про оцінку розміру матеріального збитку, просила заяву задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої доводи мотивує тим, що в позовній заяві позивач просила стягнути також понесені судові витрати, до яких відповідно до ст. 79 ЦПК України входять витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

За таких підстав вважає твердження суду про те, що позивач не ставила питання про відшкодування витрат, пов'язаних зі складанням звіту, не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначив, що до початку розгляду справи по суті 26.11. 2016 року представником позивача було заявлено клопотання про приєднання письмових доказів, а саме копій квитанцій на підтвердження оплати вартості складання звіту, у задоволенні якого судом було необґрунтовано відмовлено.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається зі змісту поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, витрати в сумі 2 225 грн. 99 коп. були понесені позивачем у зв'язку зі складенням звіту про оцінку розміру матеріального збитку від 20.07.2015 р., виконаний суб'єктом оцінювання ТОВ "Аелєкон", що на думку позивача є судовими витратами, необхідними для розгляду справи.

Відмовляючи у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи представник позивача не ставив питання щодо повернення витрат, пов'язаних з оплатою вартості складання звіту, та суду не було надано оригіналів квитанцій, що підтверджують таку оплату.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК Українисуд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням.

Згідно із главою 8 розділу І ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством.

Витрати, пов'язані з розглядом справи, можуть виникати після відкриття провадження у справі, тобто під час розгляду справи. Склад та розмір цих витрат залежить від фактичних дій, які вчиняють учасники процесу, особи, які беруть участь у справі, та суд.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.79 ЦПК України до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Необхідність тих чи інших дій визначається судом, а не сторонами. Витрати у зв'язку з діями, які вчиняються сторонами самостійно, без суду, до складу судових витрат не належать.

Понесені позивачем витрати на підготовку висновку спеціаліста, зокрема, з оплати вартості робіт з незалежної оцінки розміру матеріального збитку, завданого квартирі №222 , що розташована за адресою: м. Київ, проспект Петра Григоренка, 18-а, загальна вартість яких згідно п.2.1 договору №00076/15 про проведення незалежної оцінки майна від 17.07.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Аелєкон", становить 2160 грн., а також витрати з оплати поштових відправлень в сумі 65,99 грн., не відносяться до судових витрат, а є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з отриманням висновку спеціаліста та з оплати поштових відправлень на загальну суму 2 225 грн. 99 коп. по справі не заявлено. Зміст поданої позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог таких вимог не містить. Надання суду першої інстанції квитанцій на підтвердження сплати вказаних витрат, за відсутності відповідної заяви про їх відшкодування, не є підставою для їх стягнення в порядку ст. 87 ЦПК України.

Помилкове посилання суду першої інстанції на те, що суду було надано лише копії квитанцій на підтвердження понесення витрат, з огляду на відсутність відповідного клопотання про необхідність надання вказаних письмових доказів в оригіналі, як це передбачено ст. 64 ЦПК України, не призвело до неправильного вирішення даного питання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 317 ЦПК України колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №753/16145/15

Апеляційне провадження №22-ц/796/5847/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.