Справа № 372/964/16-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2731/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 56 25.05.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

при секретарі Волошині В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним , -

встановила:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 18 березня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитну угоду № 2292032 на суму 5580 грн. 00 коп. шляхом видачі позивачу кредитної картки в філіалі Київське ГРУ Обухівське відділення м. Українка №3 за заявою ОСОБА_2, підписаною власноруч.

При цьому позивач вказав, що не отримував примірник кредитного договору, не був попереджений: про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, штрафні санкції в разі неналежного виконання); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту тощо.

Отримавши споживчий кредит в сумі 5580 грн., він використав кошти на власні потреби і щомісячно сплачував платежі, враховуючи невчасність сплати. ПАТ КБ «ПриватБанк» застосував до нього штрафні санкції, проценти, механізм нарахування яких йому не пояснювався: ні за який період, чи змінювалась процентна ставка, чому запроваджені були такі банківські продукти як «Копілка» без його згоди, що також призвело до збільшення грошових коштів.

На неодноразові вимоги позивача надати йому оригінал чи дублікат кредитного договору, відповідач відповідав відмовою.

Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивач просив суд визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, визначивши, що грошові кошти сплачені позивачем по кредитному договору, є достатніми та такими, що повернуті позивальником, врахувавши порушення відповідачем ст.ст. 11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необгрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що судом не було встановлено чи було введено в оману споживача укладеним договором, чи був обізнаний він про істотні умови договору. Крім того, суд не дослідив оригінали кредитних документів та їх підписання позивачем. Разом з тим, суд при винесенні рішення не застосував ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при укладанні оспорюваного договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позивач ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому, погодився з ними. Доказів щодо несправедливості умов договору та порушення принципів добросовісності, їх невідповідності положенням ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, порушень з боку кредитора ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 до суду не надав.

Колегія суддів згідна з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2292032, згідно з яким банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 5 580 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ОСОБА_2 підписав заяву про надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» та анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», тим самим прийняв умови отримання кредиту.

Вказані документи були добровільно підписані сторонами, справжність підпису не оскаржувалась позивачем.

З наведеного слідує, що позивач при підписанні договору та заяв погодився з їх умовами, не скористався правом відкликання згоди на укладення договору та не заперечував проти надання відповідної суми кредиту та забезпечення виконання договору.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.41) ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомився та згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Також підтвердив, що ознайомився і згоден з умовами та правилами надання послуги «Копилка».

Крім того, позивач зобов'язався виконувати Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Отже, права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку його сплати не порушувалися, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписи ОСОБА_2 на відповідних документах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано інформації про істотні умови договору є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Не підтверджується матеріалами справи і послання апелянта про те, що банк в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачеві копії кредитного договору. Так, у відповіді банку від 29 лютого 2016 року, у відповідь на звернення позивача від 24 лютого 2016 року вказано, що позивач звернувся до них поштою, а за таких обставин банк позбавлений можливості ідентифікувати клієнта. Водночас, у випадку звернення до банку за допомогою авторизованих каналів зв»язку, банк розгляне звернення клієнта ( а.с.8).

У справі, що переглядається, суд встановив, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві пам»ятку клієнта, умови та правила надання банківських послуг а також тарифи банку у письмовому вигляді, які передували укладенню кредитного договору, де у тому числі містилась інформація щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, ч.3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для визнання недійсними кредитного договору є правильним, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при укладенні договору кредиту заперечував наявність обставин, які могли б перешкодити вчиненню вказаних правочинів, або що він замовчував їх існування; також не доведено наявність обставин для визнання недійсним кредитного договору з підстав, передбачених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :