Справа № 382/1937/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/367/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 08.06.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яготинської міської ради Київської області, Яготинської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А :

02 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з названим позовом, де просить

визнати незаконним та скасувати рішення Яготинської міської ради від 06 вересня 2012 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради №5 від 11 квітня 2000 року «Про передачу земельних ділянок у власність»,

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №943007 від 29 грудня 2012 року, виданий на ім`я ОСОБА_2,

скасувати державну реєстрацію зазначеного державного акта.

На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку №41 по вул. Л. Українки в м. Яготині з 05 вересня 1990 року.

Власником суміжного домоволодіння №32 по вул. Л. Українки є ОСОБА_2, який став забороняти їй їздити та ходити проїздом загального користування, мотивуючи це тим, що це його земельна ділянка.

Також, зазначає, що площа земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_2, становила 0,06 га.

Рішенням Яготинської міської ради від 06 вересня 2012 року ОСОБА_2 передана у власність земельна ділянка, площею 0,1000 га, однак в ці 0,1000 га увійшли землі загального користування, а відтак вказане рішення міської не відповідає вимогам закону.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Яготинської міської ради №1327-28-VI від 06 вересня 2012 року "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради №5 від 11 квітня 2000 року "Про передачу земельних ділянок у власність" .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 943007 від 29 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 на підставі рішення Яготинської міської ради №1327-28-VI від 06 вересня 2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03363, на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що розташована за адресою: вул. Л.Українки, 32, м. Яготин, Київська область, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасовано реєстрацію вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 366,67 грн. вартості судової земельно-технічної експертизи, 1 469,87 грн. витрат на правову допомогу, 81,20 грн. судового збору.

Стягнуто з Яготинської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 2 366,67 грн. вартості судової земельно-технічної експертизи, 1 469,87 грн. витрат на правову допомогу, 81,20 грн. судового збору.

Стягнуто з Яготинської міської ради на користь ОСОБА_3 2 366,67 грн. вартості судової земельно-технічної експертизи, 1 469,87 грн. витрат на правову допомогу, 81,20 грн. судового збору.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_3, погоджуючи ОСОБА_2 акт встановлення ( відновлення ) та погодження меж земельної ділянки у натурі ( на місцевості ) і передачу на зберігання межових знаків, не бачила суміжного плану землекористувачів та збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів, що наявні в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2, у яких проїзд та прохід до належної їй земельної ділянки №41 з вул. Л.Українки відсутній, вона вважала, що погоджує такий акт з урахуванням рекомендацій виконавчого комітету Яготинської міської ради щодо влаштування проїзду та розворотного майданчика.

Про те, що вона позбавлена права проходу та проїзду до її домоволодіння №41 з вул. Л. Українки, їй стало відомо після отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку №32 по вул. Л. Українки ( державний акт зареєстровано 29 грудня 2012 року ).

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що ворота для в`їзду на земельну ділянку, належну ОСОБА_3, розміщені з боку кладовища, а відтак їй не потрібно мати аналогічний заїзд з боку вул. Л.Українки, суд також не приймає до уваги, з огляду на доводи позивачки про те, що вул. Л.Українки, 41, є її поштовою адресою, всі екстренні служби орієнтуються на цю адресу і заїжджають саме з вул. Л.Українки, з боку якої такого під`їзду немає ( що підтверджується і листом ГУ ДСНС України в Київській області від 24 травня 2016 року ( а.с. 162), а також на те, що дорога, що проходить по периметру східної частини кладовища і межує з будинковолодіннями №39 і №41 та ін. є існуючим проїздом по території кладовища, а не під`їздом до домоволодінь.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням №5 виконкому Яготинської міської ради від 11 квітня 2000 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га, по вул. Л. Українки, 32, м. Яготин, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( а.с. 15, 74-78 т. 1 ).

03 травня 2012 року ОСОБА_3, серед інших землевласників ( землекористувачів ) підписала ОСОБА_2 акт встановлення ( відновлення ) та погодження меж земельної ділянки у натурі ( на місцевості ) і передачу на зберігання межових знаків ( а.с. 18 зв. т. 1 ).

Згідно висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 25 травня 2012 року обмеження на використання спірної земельної ділянки, у відповідності до схеми розташування земельної ділянки та рішення Яготинської міської ради від 11 квітня 2000 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в м. Яготині по вул. Л. Українки, 32, зокрема, ОСОБА_2, відсутні ( а.с. 18 т. 1 ).

При цьому, 06 вересня 2012 року рішенням Яготинської міської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_2, площею 0,1000 га, по вул. Л. Українки, 32, м. Яготин, та внесено зміни до рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради від 11 квітня 2000 року №5 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині площі земельної ділянки, переданої у його власність ( а.с. 19 т. 1 ).

29 грудня 2012 року, на їх підставі, ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ №943007 і того ж дня проведена його реєстрація ( а.с. 10 т. 1 ).

При цьому, ОСОБА_3 05 вересня 1990 року за договором купівлі-продажу набула право власності на житловий будинок, що по вул. Л. Українки, 41 у м. Яготині, Київської області ( а.с. 128-130 т. 1 ).

Наказом №359 по радгоспу «30 річчя Перемоги» Яготинського районного агропромислового обєднання від 04 вересня 1990 року за нею закріплена земельна ділянка, площею 0,06 га ( а.с. 110, 135 т. 1 )

10 червня 2006 року за договором дарування вона відчужила на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ? частині домоволодіння, кожному ( а.с. 121, 131, 132, 133, 134 т. 1 ).

Розпорядженням №8 Яготинської районної державної адміністрації Київської області від 16 січня 2012 року матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_6 надано дозвіл на набуття у спільну власність земельної ділянки по вул. Л. Українки, 41 у м. Яготині ( а.с. 122, 123, 124, 125-126 т. 1 ).

Рішенням №899-21-УІ Яготинської міської ради від 29 березня 2012 року надано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( державного акта на право власності на земельну ділянку ), площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Л. Українки, 41, м. Яготин в межах населеного пункту в адміністративних межах Яготинської міської ради, за рахунок земель, які знаходяться у власності ОСОБА_3 ( а.с. 108-109 т. 1 ).

Рішенням №1364-29-УІ Яготинської міської ради від 18 жовтня 2012 року затверджено, розроблену ФОП ОСОБА_7, технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( державного акта на право власності на земельну ділянку ) ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою вул. Л. Українки, 41, м. Яготин, Київської області, за рахунок земель, які знаходились у власності ОСОБА_3, та передано вказану земельну ділянку у спільну сумісну власність зазначених осіб ( а.с. 117-118 т. 1 ).

22 листопада 2011 року ОСОБА_2, серед інших, підписав ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 акт встановлення ( відновлення ) та погодження меж земельної ділянки у натурі ( на місцевості ) і передачу на зберігання межових знаків ( а.с. 116 т. 1 ).

У відповідності до виготовленої технічної документації, 29 грудня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЙ №9321245, площею 0,1000 га, по вул. Л. Українки, 41 у м. Яготині, зареєстрованого того ж дня належним чином, відповідно на ?, ?, ? частину майна, кожному ( а.с. 65-66 т. 1 ).

При цьому, виконавчий комітет Яготинської міської ради, із участю представників комісії з розгляду земельних спорів, розглянув звернення ОСОБА_3 щодо спільної межі між земельними ділянками за адресами: вул. Л. Українки, 32, вул. Л. Українки, 41, у листі від 09 березня 2011 року пропонував віднести земельну ділянку, яка виділена на картографічному матеріалі червоним кольором до земель загального користування, для використання її як проїзду та розворотного майданчика ( а.с. 7 т. 1 ).

Проте, будь-яких доказів того, що зазначена земельна ділянка була віднесена до земель загального користування, унаслідок чого неможливо її виділяти у приватну власність, матеріали справи не містять і таких не надали суду ні позивач, ні його представник.

Навпаки, вона була надана ОСОБА_2 з дотриманням чинного законодавства та без порушень будь-яких законних прав та інтересів позивача.

Як встановлено судом першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи, протяжність автомобільної дороги по вул. Л. Українки становить 0,710 км. ( а.с. 166-170 т. 1 ).

На період виділення земельних ділянок сторонам, вулиця Л. Українки проходила повз домоволодіння відповідача і звертала між земельних ділянок №41 та №39.

Окрім цього, ОСОБА_3, як і інші співвласники майна, має підїзд до належної їй частини земельної ділянки із сторони вул. Л. Українки, яка проходить із іншого боку, що межує із кладовищем.

Розподіл земельної ділянки по вул. Л. Українки, 41 в м. Яготин, чи визначення порядку користування нею, між співвласниками майна не проводились, що дає можливість суду апеляційної інстанції зробити висновок про відсутність порушень будь-яких прав чи охоронюваних інтересів позивача при передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Тим паче, що земельна ділянка йому надавалась, по суті, на підставі рішення №5 виконкому Яготинської міської ради від 11 квітня 2000 року, яке позивачем не оспорюється і є правомірним у відповідності до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і воно не визнано судом недійсним.

При цьому, оспорюваним рішенням, зокрема, лише внесено зміни до рішення виконавчого комітету Яготинської міської ради від 11 квітня 2000 року №5 «Про передачу земельних ділянок у власність» в частині площі земельної ділянки, переданої у власність відповідача.

Необгрунтовано, на переконання апеляційного суду, виділена у власність співвласникам земельної ділянки по вул. Л. Українки, 41 у м. Яготин, її частина, що перевищує розмір в 0,06 га, виділених ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Зазначена обставина, з точки зору суду другої інстанції, додатково свідчить про відсутність порушень чинного законодавства, прав та інтересів позивача, виділенням відповідачу спірної земельної ділянки, оскільки правомірність набуття співвласниками інших 0,04 га земельної ділянки за вказаною адресою судом не перевірялась у відповідності до положень ст. 11 ЦПК України.

Відтак, залишилась незясованим та обставина, кому із власників домоволодіння №39 чи №41 по вул. Л. Українки у м. Яготин, передані землі загального користування дорога, що проходила між зазначеними домоволодіннями на період виділення земельних ділянок сторонам по справі.

Однак, це не перешкоджає суду апеляційної інстанції прийти до переконання про необґрунтованість, у силу викладеного, заявлених позовних вимог у повній відповідності до положень чинного законодавства.

Такі висновки повністю ґрунтуються на положеннях ст. 152 ЗК України та розяснень, які містяться у п. 7 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», від 16 квітня 2004 року, де, серед іншого, зазначено, що «… Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів захисту ( ст. 16 ЦК України ) ...»

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 83, 116, 118, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції згідно положень ст. 309 ЦПК України та відмовити у позові за необґрунтованістю заявлених вимог на підставі ст.ст. 83, 116, 118, 152, 153 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

Висновок судової земельно-технічної експертизи від 25 серпня 2016 року про те, що в містобудівній ситуації, що склалася після приватизації земельних ділянок №№32, 41 на вул. Л. Українки у м. Яготині Київської області, прохід та проїзд ( під`їзд ) до земельної ділянки №41 на вул. Л.Українки з вул. Л.Українки відсутній ( а.с. 193-201, 202, 203, 204, 205, 206 т. 1 ) не суперечить встановленим судом другої інстанції обставинам, а відтак не свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог у силу викладеного.

Не є підставою для задоволення позову і висновок додаткової судової земельно-технічної експертизи від 10 березня 2017 року про те, що в межах домоволодіння ОСОБА_2 на вул. Л. Українки, 32 у м. Яготин, Київської області, знаходяться землі загального користування, зокрема, поворотний майданчик та підїзд, розмір земельної ділянки загального користування складає 0,0184 га ( а.с. 58-63 т. 2 ) з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.11* ДБН 360-92** на другорядних ( односмугових ) проїздах треба передбачати роз'їзні майданчики завширшки 6 і завдовжки 15 м. на відстані не більше 75 м. один від одного. Тупикові проїзди повинні бути завдовжки не більше 150 м і закінчуватися поворотними майданчиками, які забезпечують можливість розвороту сміттєвозів, прибиральних і пожежних машин.

Відповідно до технічного паспорту вулиць, зокрема, Л. Українки, довжина вулиці складає 710 метрів ( а.с. 166 170 т. 1 ), а відтак не є тупіковим проїздом та не має закінчуватися поворотним майданчиком, як зазначено експертом.

За таких обставин, судовий експерт в порушення вимог ДБН 360-92** п. 3.11* прийшов до помилкового висновку, що ця вулиця є тупиковим проїздом та має закінчуватися поворотними майданчиком.

Такий його висновок спростовується і схемою розташування земельної ділянки в межах населеного пункту м. Яготин ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ( а.с. 111 т. 1 ), згідно якої вбачається, що між земельною ділянкою №39 і земельною ділянкою №41 є земельна ділянка, яка відноситься до земель міської ради, що підтверджує посилання представника ОСОБА_2 про те, що вул. Л.Українки упиралась у земельну ділянку №32 і звертала між земельними ділянками №39 і №41 і не може закінчуватися поворотними майданчиком.

Ця обставина також підтверджується і державним актом на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ( а.с. 65 т. 1 ), згідно якого їх земельна ділянка по лінії від А до Б межує із землями загального користування.

Відсутність поворотного майданчика біля земельної ділянки відповідача підтверджується також і державним актом на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2, згідно якого його земельна ділянка по лінії від Д до Г, довжиною 4,51 м. межує із землями загального користування ( вул. Л. Українки ).

Таким чином, надані суду першої та апеляційної інстанції докази в підтвердження заявлених позовних вимог, на переконання апеляційного суду, не свідчать про порушення прав та інтересів позивача наданням відповідачу спірної земельної ділянки, в т.ч. і зазначеної експертом частини, та чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 судові витрати, зокрема, сплачений судовий збір в розмірі 1 818,96 грн. ( а.с. 237 т. 1, а.с. 2 т. 2 ), витрати на проведення експертизи - 3 605 грн. ( а.с. 54 т. 2 ) та на користь держави несплачений судовий збір при подачі позову - 1 102,40 ( 1378 х 0,4 х 2 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Яготинської міської ради Київської області, Яготинської районної державної адміністрації Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір 1 818,96 грн., витрати на проведення експертизи - 3 605 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 1 102,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_11