Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.06.2017 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юр»ївка, в порядку заочного розгляду справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа по справі - Варварівська сільська рада Юрївського району Дніпропетровської області,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку № 25 по вул. Центральній с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що є власником житлового будинку № 25 по вул. Центральній с. Вербуватівка Юрївського району, при цьому у вказаному будинку до теперішнього часу є зареєстрованою, але з 2007 року не проживає його колишня дружина ОСОБА_2 з якою він розлучився в 2005 році.

Позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідачки з проханням добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою, однак до теперішнього часу відповідачка з реєстрації не знялася, незважаючи на те, що вже більше 10 років у вказаному будинку не проживає, будь яке майно останньої у вказаному будинку відсутнє, теперішнє місце проживання відповідачки позивачу не відоме.

Посилаючись на те, що будучи зареєстрованою в будинку відповідачка перешкоджає позивачу в повній мірі володіти та розпоряджатися своїм майном, а також на ст. ст. 319, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 71-72 ЖК України, згідно яких власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування і розпорядження своїм майном , при цьому суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин, позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку № 25 по вул. Центральній с. Вербуватівка Юрївського району.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги повністю підтримав, зазначивши, що переданий йому у власність житловий будинок по вул. Центральній с. Вербуватівка Юрївського району раніше обліковувався за № 28, а зараз такому присвоєна поштова адреса - вул. Центральна, 25-а с. Вербуватівка Юрївського району.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала, при цьому про час та місце слухання справи була сповіщена належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем проживання останньої, зареєстрованим у встановленому законом порядку належним чином (ас. 13, 41-43), та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належно повідомленою.

Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Варварівська сільська рада Юрївського району Дніпропетровської області, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 11.05.2017 року (ас. 15-16), в судове засідання не з»явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому просили суд взяти до уваги те, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею 1/3 частини спірного житлового будинку (ас. 34).

Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у судовому засіданні 30.05.2017 року, журнал якого є невідємною частиною даного судового засідання, суд знайшов можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини сторін, про що постановив відповідну ухвалу 30.05.2017 року (ас. 36).

Заслухавши пояснення позивача по справі, дослідивши надані письмові докази та оцінивши останні в їх сукупності , суд дійшов наступного:

- в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.11.2001 року, виданого Юрївською райдержадміністрацією Дніпропетровської області та зареєстрованого в КП «Павлоградське МБТІ» 12.12.2001 року за № 1-28 , житловий будинок № 28 по вул. Центральній в с. Вербуватівка Юрївського району Дніпропетровської області, в рівних частках , на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 та членам його сімї - дружині ОСОБА_3, сину ОСОБА_4 (ас. 5).

В звязку з подвоєною нумерацією будинків рішенням виконавчого комітету Вербуватівської сільської ради Юрївського району № 21 від 19.07.2013 року домоволодінню ОСОБА_1, яке раніше обліковувалося за № 28 було присвоєно поштову адресу - вул. Центральна , 25-а с. Вербуватівка Юрївського району, що підтверджено в судовому засіданні довідкою виконавчого комітету Варварівської сільської ради Юрївського району № 978 від 16.06.2017 року (ас. 45), копією рішення Вербуватівської сільської ради Юрївського району № 21 від 19.07.2013 року (ас. 44), інформацією, викладеній в заяві Варварівської сільської ради № 700 від 29.05.2017 року (ас. 34).

Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок належний позивачеві в теперішній час обліковується за № 25-а та розташований по вул. Центральній в с. Вербуватівка Юрївського району, при цьому останній на праві приватної власності, в рівних частках, а зокрема по 1/3 частці за кожним, належить позивачу ОСОБА_1, його колишній дружині ОСОБА_2, шлюб з якою розірвано у 2005 році (ас. 9) та сину останніх ОСОБА_4.

Вказані обставини позивач в судовому засіданні не спростовував, підтвердивши такі в повному обсязі, проте, вважав, що оскільки відповідачка більше шести місяців, а зокрема майже 10 років не мешкає у вказаному будинку, будь які її речі в будинку відсутні та остання не вносить своєї частки за оплату комунальних послуг, то таку слід визнати особою, що втратила право користування жилим приміщенням в даному будинку. Окрім того, реєстрація місця проживання відповідачки в належному йому будинку перешкоджає зареєструвати в ньому його нинішню дружину ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Тобто, де б не проживав власник і де б не знаходилося його майно він володіє усією сукупністю прав володіння, користування та розпорядження цим майном на однакових засадах, визначених Конституцією України та ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Прохаючи визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням позивач посилався на норми ст.ст. 71 72 ЖК УРСР, які передбачають, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 25-а по вул. Центральна в с. Вербуватівка Юрївського району у звязку з тривалим без поважних причин непроживанням у житловому будинку, оскільки, як встановлено судом, відповідачка являється співвласником вказаного житлового будинку, а тому норми ст. ст. 71 -72 ЖК УРСР, так само як норми ст. 405 ЦК України, на неї не розповсюджуються і будь які правові підстави для визнання її втратившою право користування жилим приміщенням в спірному будинку відсутні.

Право користування відповідачкою жилим приміщенням в житловому будинку № 25-а по вул. Центральна в с. Вербуватівка Юрївського району гарантується ст. ст. 358, 383 ЦК України.

Положення ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, на які посилається позивач, так само як і положення ст. 405 ЦК України, розповсюджуються на наймачів та членів його сімї та членів сімї власника будинку, які не є співвласниками, при цьому застосування ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР можливо тільки до приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду.

В той же час спір в даній справі стосується житла яке перебуває у приватній власності і сторони не є наймачами житла.

Відтак, відповідачка має рівні з позивачем (колишнім чоловіком) права на користування будинком як співвласник.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений крім випадків, передбачених законом то власник (співвласник) на підставі ст. 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням, або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин й такі вимоги регулюються ст. ст. 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до переконання, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачка є співвласником вищевказаного житлового будинку, а тому не може бути позбавлена права користування житлом, яке є складовою частиною права власності, що охороняється і гарантується законами та діючим законодавством передбачена можливість позбавлення права користування житлом членів сім'ї власника житла, однак не самого власника (співвласника).

За таких обставин позов задоволенню не підлягає, оскільки визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням порушить її права як співвласника житлового будинку.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача на користь останнього.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 213, 215, 218, 224 - 228, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя : С.О.Маренич