Дата документу 21.03.2017
Справа № 320/7532/16-ц
Провадження № 2/320/512/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2017 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого: судді Дараган Л.В.
за участю секретаря: Данчук К.В.
за участю представника позивача: адвоката Гречко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в м. Мелітополі Запорізької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області,
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області.
В позові зазначено, що відповідач є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, її долею не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, про фізичний, духовний та розумовий розвиток дитини не піклується. Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
В судове засідання відповідач не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27 вересня 2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того, це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судове засідання представник третьої особи не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1059 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про шлюб, виданого 20 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, 20 вересня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - ОСОБА_3 та дружини - ОСОБА_3, про що 20 вересня 2013 року складено відповідний актовий запис № 769.
Згідно свідоцтва про народження, виданого 15 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 15 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис № 488.
Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 липня 2015 року, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 769. Зазначене рішення суду набрало законної сили17 серпня 2015 року.
Згідно заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 березня 2016 року до досягнення дочкою повноліття. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08 червня 2016 року.
Згідно вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт. Злочин вчинено відносно потерпілої ОСОБА_2. Зазначений вирок набрав законної сили 16 лютого 2016 року.
Згідно характеристики з місця проживання, позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з 2003 року, за цей час скарг та зауважень з боку сусідів на неї не надходило, громадський порядок не порушувала. Комунікабельна, ввічлива, чуйна, ввічлива, відповідальна, уважна, привітна, без шкідливих звичок. Комунальні послуги сплачує вчасно. Проживає разом з мамою ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Родина проживає тихо та спокійно, без конфліктів і сварок. ОСОБА_2 проявляє себе як турботлива мати, займається вихованням дитини. Участі батька в житті та вихованні дитини помічено не було.
Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам, станом на 01 січня 2017 року ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам в розмірі 6035 гривень 00 копійок.
Згідно висновку органу опіки та піклування - Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області від 20 березня 2017 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, встановлено, що ОСОБА_3 з дитиною не проживає, тривалий час ухиляється від виховання доньки, не цікавиться її життям, здоров'ям, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для самоусвідомлення. Тому орган опіки та піклування - Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач - це її донька, а відповідач - це колишній зять. Вони з позивачем мешкають разом в одній квартирі. У позивача є донька, яку вона сама виховує, батька дитини вона не бачила з лютого 2015 року. Ані сам відповідач, ані його родичі не цікавляться життям та здоров'ям дитини, не спілкуються з нею, жодної допомоги позивачу у вихованні дитини не надають. Відповідач сам ухиляється від виховання доньки, спілкуватися з дитиною йому ніхто не забороняє.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює вихователем дитячого навчального закладу № 44, з серпня 2016 року навчальний заклад відвідує донька позивача - ОСОБА_4. Вихованням дитини займається мати, вона дуже добре виховує свою доньку, до садочку приводить і забирає дитину мати та іноді бабуся. Батька дитини вона ніколи не бачила, дитина свого батька не знає та не згадує про нього.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач - це її подруга, вони часто бачаться, ходять одна до одної в гості. Відповідача вона знає лише в обличчя, останній раз його бачила близько двох років тому. Позивач сама виховує та утримує доньку. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач з донькою не спілкується, позивачу виховувати і утримувати дитину не допомагає. Дівчинка про батька не згадує, знає тільки, що його звуть ОСОБА_3, більше нічого про батька не каже. Позивач не забороняє відповідачу спілкуватися з дитиною, про нього каже тільки хороше, підтримує добрий імідж батька в очах доньки.
Таким чином, зі свідчень допитаних в судовому засіданні свідків вбачається, що відповідач дійсно не спілкується зі своєю малолітньою донькою, протягом тривалого часу, матеріальної допомоги на її утримання не надає, він фактично самоусунувся від участі у вихованні своєї малолітньої дитини.
Суд вважає, що відсутні підстави не довіряти свідченням допитаних в судовому засіданні свідків, їх свідчення не суперечать одне одному, жодного противоречивого факту ними в судовому засіданні надано не було.
Таким чином, судом встановлено, що батько дитини - ОСОБА_3 систематично, навмисно та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, її долею не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує її харчування та лікування, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі.
На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах малолітньої дитини, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини.
Керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 107, 208, 212 - 215, 224 - 228 ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи - органу опіки та піклування - Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: