Провадження № 2/760/5488/17
У Х В А Л А

/про залишення позовної заяви без руху/

06 вересня 2017 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Смарт фонд» про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.08.2017 позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов'язати відповідача надати житлове приміщення - квартиру площею 23,6 кв.м, відповідно до умов Договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2017, укладеного між сторонами.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі виявлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

При зверненні до суду такий документ позивачем до позову доданий не був.

При цьому позивач посилається на ч. 3 ст. 22 Закону України № 1023-XII від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» згідно якого, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України № 1023-XII від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Однак, з 01.09.2015 набув чинності Закону України № 484-VIII від 22 травня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» щодо об'єктів справляння судового збору.

Так, відповідно до ст. 5 даного Закону в редакції від 01.09.2015 споживачі при зверненні до суду від сплати судового збору не звільняються.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі» у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.

Виходячи з цього, двох законів, що мають однакову юридичну силу /Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про судовий збір»/ вимоги Закону України «Про судовий збір» у редакції від 01.09.2015 є пріорітетнішими.

Крім цього, при вирішенні питання щодо оплати судового збору з позовних вимог немайнового характери, суддею враховується правовий висновок ВСУ у справі № 6-1121цс16, який містить наступний зміст.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України, частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79, 119, 297, 328, 358 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору (при забезпеченні доказів, при апеляційному чи касаційному оскарженні), пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Крім цього, позивачем в позовній заяві не обґрунтовано посилання на Закон України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, позивачем не зазначено споживачем яких послуг або робіт, які реалізує або пропонує до реалізації відповідач, в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» є позивач, з огляду на те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна.

З наведеного вище, суддя дійшла висновку про те, що позивач в даній справі повинен оплатити судовий збір в розмірі встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 640,00 грн..

Судовий збір має бути оплачений на р/р №0010, утримувач коштів ГУДКСУ у Солом`янському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812, банк отримувача: ГУ ДК у м. Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу: 22030001; 050, «судовий збір», із представленням суду оригіналу відповідної квитанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Разом з тим, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не обґрунтовує свої позовні вимоги та не зазначає в позовній заяві докази на підтвердження кожної обставини.

Зокрема, позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов'язати відповідача надати житлове приміщення - квартиру площею 23,6 кв.м, відповідно до умов Договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2017, укладеного між сторонами.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу, укладеного 08.06.2017 між продавцем АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Смарт фонд» та покупцем ОСОБА_2, Продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Акту прийому-передачі від 07.06.2017, Продавець передав, а Покупець прийняв квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач в своїй позовній заяві, та доданими до неї документами, підтвердив, що предмет договору - квартира АДРЕСА_1 - передані йому згідно Акту прийому-передачі від 07.06.2017.

За таких обставин, позивачем не обґрунтовані позовні вимоги щодо зобов'язання надати позивачеві житлове приміщення - квартиру, відповідно до умов Договору купівлі-продажу квартири від 07.06.2017, враховуючи, що квартира, яку придбав позивач за зазначеним договором купівлі-продажу передана йому за Актом від 07.06.2017.

За таких обставин, позивач має зазначити яку саме квартиру він просить зобов'язати відповідача надати йому і обґрунтувати ці вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Смарт фонд» про зобов'язання вчинити певні дії залишити без руху, надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків, шляхом подання позовної заяви в новій редакції, а також копії позовної заяви з усіма додатками відповідно до кількості відповідачів, оплати судового збору та надання суду оригіналу відповідної квитанції.

Роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк позовна заява вважатиметься не поданою та буде йому повернута.

Ухвала в частині визначення розміру судового збору може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Лазаренко