УХВАЛА

09 листопада 2016 року

Суддя Волноваського районного суду Донецької області Овчиннікова О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2, третя особа Волноваська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування земельної ділянки ( паю) від 21 вересня 2000 року недійсним.

Позивач у заяві просить суд в порядку забезпечення позову заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії з відчуження або пов»язані з переходом права власності на спірну земельну ділянку у розмірі 9,31 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території КСП «Птахофабрика Ближня» Волноваського району Донецької області, зазначаючи, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про забезпечення позову, спір стосується земельної ділянки , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на протязі 16 років - з 2000 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст. 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом позивачка ОСОБА_1 не довела, що є власником чи користувачем земельної ділянки площею 9,31 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території КСП «Птахофабрика «Ближня» Волноваського району Донецької області і що її право на цю ділянку порушене.

Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за потрібне відмовити позивачці в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, Постановою ППВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд

УХВАЛИВ :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: