АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4091/17 22-ц/774/2439/К/17
Справа № 210/4091/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2439/К/17 суддя Сільченко В. Є.
Категорія - 26 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Кислиці І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача в період з 15.10.1982 року по 11.08.1983 рік в залізничному цеху № 1 крипильником поїздів, з 02.12.1983 р. по 06.02.1985 р. працював слюсарем 1 розряду та з 28.02.1985 р. по 07.05.1996 р. працював машиністом тепловозу. Крім того, 05.12.1994 року він та його помічник ОСОБА_5 заїхали під поїзд, завантажений металевою стружкою, де зустріли двох невідомих людей, які нанесли позивачу тілесних ушкоджень, у звязку із чим 08.12.1994 р. був складений акт про нещасний випадок.

Висновком МСЕК у червні 1995 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40 % та визнано інвалідом третьої групи, з наступним переоглядом. Повторним висновком МСЕК у квітні 1996 року йому було встановлено ускладнену катаракту обох очей та визнано інвалідом третьої групи, з наступним переоглядом. Висновком МСЕК у травні 1999 року йому повторно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 80 % та визнано інвалідом другої групи безстроково.

Вважає, що у звязку з нещасним випадком йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він визначив у 640 000, 00 грн. і просив стягнути з відповідача без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 85000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Так, обовязковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного звязку між шкодою і протиправною поведінкою особи, а матеріалами справи не підтверджено винних дій відповідача. При цьому, матеріали справи також не містять висновку МСЕК або судової психологічної експертизи щодо завдання позивачу моральної шкоди. Також, зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, визначений без урахування всіх обставин справи та Аналізу судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у звязку з ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків від 01 вересня 2011 року, проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 працював на посадах помічника машиніста тепловоза та машиніста тепловоза залізничного цеху №2 Криворізького металургійного комбінату "Криворіжсталь" ім. В.І.Леніна, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в період з 28.02.1985 по 07.05.1996 рр. Звільнений 07.05.1996 р. у зв'язку з невідповідністю виконуваній посаді внаслідок стану здоров'я за п.2 ст.40 КЗпП України (а.с. 10).

05 грудня 1994 року о 01 годині 15 хвилин, при виконанні трудових обовязків, з позивачем ОСОБА_3 стався нещасний випадок: він та його помічник ОСОБА_5 заїхали під поїзд завантажений металевою стружкою, де зустріли двох невідомих людей, які нанесли позивачу тілесних ушкоджень.

Відповідно до акту про нещасний випадок №84/3 від 08.12.1994 року, ОСОБА_3 отримав наступні ушкодження: забій обох очей, деструкція стекловидного тіла, макудістрофія (загроза розриву макули) атрофія зорового нерву правового ока, черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а.с.11-12).

Висновком МСЕК від 27.06.1995 року ОСОБА_3 первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40 % та третю групу інвалідності з 25 травня 1995 року з наступним переоглядом 25 травня 1996 року (а.с. 33).

При наступному переогляді 10.04.1996 р. ОСОБА_3 встановлено діагноз: ускладнена катаракта обох очей та встановлено третю групу інвалідності з 10.04.1996 р. до 01.05.1998 р. з наступним переоглядом 10.04.1998 року (а.с. 14).

Повторним висновком МСЕК від 03.05.1999 р. ОСОБА_3 встановлено 80% стійкої втрати професійної працездатності з 01.06.1999 р. та встановлено другу групу інвалідності безстроково (а.с. 13).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків, і наявності у звязку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено 40% втрати професійної працездатності у 1995 році, тобто встановлено наявність пошкодження здоровя внаслідок трудового каліцтва (нещасного випадку) на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 27.06.1995 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року, ухвалених за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, в редакції, на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 13 листопада 2017 року (час розгляду справи) становить 3 200,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 16 000,00 грн., а максимальний - 640 000,00 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з нещасним випадком на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 40%, який при наступних переоглядах збільшено до 80%, а в 1999 році позивача ще й визнано інвалідом другої групи безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у звязку з отриманими травмами він втратив роботу, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоровя відсутнє (а.с. 10, 13, 14, 15, 33).

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_3 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої позивачем виробничої травми, визнання позивача інвалідом другої групи, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 80%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі можливість такого відновлення, зважаючи на встановлення ступеню втрати професійної працездатності та інвалідності безстроково.

При цьому, визначений судом розмірі відшкодування моральної шкоди в сумі 85 000,00 грн. не перевищує граничного розміру, встановленого п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя повязаним з виконанням ним трудових обовязків, у звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Не може погодитись колегія суддів й з доводами апеляційної скарги про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вже відшкодувало позивачу моральну шкоду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.

На суд покладається обовязок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки з протоколу №12 від 06.07.1995 р. засідання комісії по встановленню ступеню провини потерпілого від трудового каліцтва для визначення розміру відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди, одноразової допомоги Криворізького державного комбінату "Криворіжсталь" встановлено 100% розміру ступеню провини підприємства. Відшкодування збитків та одноразову допомогу встановлено виплатити у відповідності до статті ІІ ЗУ "Про охорону праці", відшкодування моральної шкоди встановлено виконати в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (а.с. 68 ).

Згідно розпорядження № 586 від 18.07.1995р. ОСОБА_3 пропоновано виплатити в рахунок відшкодування моральної шкоди 600000 крб. із розрахунку 10х60000 крб. (а.с. 69).

Згідно розпорядження № 589 від 18.07.1995р. ОСОБА_3 пропоновано виплатити у звязку з пошкодженням здоровя на виробництві одноразову допомогу в розмірі 378 719 500 крб. із розрахунку 40х9467993 крб. (а.с. 34).

Згідно розпорядження № 532 від 31.07.1996р. ОСОБА_3 пропоновано доплатити у рахунок відшкодування шкоди за період з 01.07.1995 р. по 01.06.1996 р. суму 25476000 крб., та пропоновано виплатити у рахунок відшкодування шкоди за період з 07.05.1996 р. по 13613000 крб. у місяць із розрахунку: 65%х 20943852 крб. (а.с. 35).

Отже, матеріали справи містять відомості лише щодо вирішення відповідачем питання про можливе відшкодування позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, однак, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, представником відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не було надано доказів щодо виплати на користь позивача грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Посилання представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, цього Кодексу,Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності із зором, в нього часто підвищується зоровий тиск, знижується память та інтелект. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоровї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоровя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного звязку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на засідання комісії по встановленню ступеню провини потерпілого від трудового каліцтва для визначення розміру відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди, одноразової допомоги Криворізького державного комбінату "Криворіжсталь" встановлено вину підприємства у настанні нещасного випадку у розмірі 100% та вину потерпілого ОСОБА_3 у розмірі 0% (а.с. 680), що дає можливість колегії суддів стверджувати про те, що ці доводи апеляційної скарги є взагалі надуманими та свідчать про намір відповідача уникнути відповідальності.

Посилання представника відповідача про застосування у спірних правовідносинах строків позовної давності, не підлягає задоволенню, так як згідно ст. 83 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічна норма міститься у п.1 ч.1 ст. 268 ЦК України. Крім того, в силу п.3 ч.1 вказаної статті позовна давність не поширюється також на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: