Провадження №2/359/177/2017
Справа №359/4699/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 червня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю, чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними, визнання права власності на частку в спільному майні подружжя-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовала тим, що у 1998 році, проживаючи в Тернопільській області в с. Грибова вона познайомилась з ОСОБА_2 та вони почали зустрічатися. У 2003 році ОСОБА_2 запропонував проживати разом, тому з 2003 року ОСОБА_1 переїхала до м. Києва, де мешкала з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу. У період часу з вересня 2003 року по вересень 2004 року вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належала ОСОБА_2 Разом з ними також проживав неповнолітній син ОСОБА_1 від попереднього шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В подальшому ОСОБА_2 продав вказану квартиру та взявши в борг у батьків позивача 2000 доларів США, придбав будинок, про що було укладено договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12. На час придбання даний будинок знаходився у стані непридатному для проживання та не був введений в експлуатацію. Тому, позивач разом з своїм неповнолітнім сином та ОСОБА_2 з вересня 2004 року по 2007 рік винаймали житло в сусідньому с. Лебедин по вул. Княгині Ольги, буд.1 та одночасно продовжували будівництво будинку. У 2007 році після завершення будівництва ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали мешкати в одній із кімнат будинку та продовжували ремонт. Зокрема, позивач особисто пошпаклювала стіни, виготовила відкоси, пофарбувала стелі, поклеїла шпалери та багети. Таким чином, з вересня 2003 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обовязки по відношенню до один одного, тобто проживали однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Лише після закінчення будівництва будинку та отримання відповідних документів на новостворений житловий будинок, а саме 04 вересня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року. Вказаний будинок позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний та побудований в період проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти. Тому ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року, а також визнати житловий будинок за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та поділити вказаний житловий будинок, визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, яку обґрунтовувала тим, 01 червня 2007 року ОСОБА_2 здійснив приватизацію земельної ділянки. Оскільки, приватизація земельної ділянки була здійснена в період фактичного проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. Тому ОСОБА_1 також просила визнати земельну ділянку площею 0,2084 га з кадастровим номером :01:007:0094, що розташовується за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, буд.12, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за нею право власності на ? частину даної земельної ділянки. Крім цього, 06 серпня 2016 року приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 було посвідчено договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідно до якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 будинок та земельну ділянку, що розташовуються за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Кірове, вул. Сагайдачного, 12. Даний договір вчинено без письмової згоди ОСОБА_1, як другого з подружжя, на відчуження житлового будинку та земельної ділянки, а тому відчуження нерухомого майна відбулось з порушенням закону. Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати договір дарування від 06 серпня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 вересня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року, яке набрало чинності 05 травня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.12).

20 вересня 2016 року ОСОБА_2 помер, згідно копії свідоцтва про смерть, виданого на його імя, серії І-ОК №377330 (а.с.180-а).

Згідно з матеріалів спадкової справи №471/2016, заведеної Бориспільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулась його дочка ОСОБА_3 (а.с.180).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, починаючи з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року вона та ОСОБА_2 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

На сьогоднішній день позивач бажає оформити право власності на частину нерухомого майна, яке було придбано під час її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації.

У відповідності до положень п.5 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч.2 та ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Як встановлено у судовому засіданні в період часу з 2003 по 2004 роки неповнолітній син ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчався в школі І-ІІІ ступенів №238 Деснянського району м. Києва та проживав за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського, буд.20-а кв.35, що підтверджується довідкою, виданою директором шкоди ОСОБА_6 (а.с.157).

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №4475, квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_2 (а.с.105).

В період часу з 2004 по 2009 роки неповнолітній ОСОБА_4 продовжував навчання у Кіровській ЗОШ. За час навчання в шкільному житті дитини постійно брала участь лише матір (а.с.51).

З довідки №545 від 31 травня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради, вбачається, що з 2004 по 2007 роки ОСОБА_1, її неповнолітній син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації в Бориспільському районі, с. Лебедин, вул. Княгині Ольги, буд.1-а (а.с.74).

В подальшому з 2007 по 2010 роки ОСОБА_1, її неповнолітній син ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації в Бориспільському районі, с. Кучаків (колишня назва Кірове), вул. Сагайдачного, буд.12 (а.с.76).

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проте, судом критично сприймаються вказані письмові докази як підтвердження факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 2004 по 2010 роки.

Оскільки, та обставина, що ОСОБА_1, її неповнолітній син ОСОБА_4 проживали в квартирі в м. Києві, яка належала на праві власності ОСОБА_2, а в подальшому проживали в Бориспільському районі с. Лебедин та в с. Кучаків (Кірове), а також відповідно, що неповнолітній ОСОБА_4 відвідував навчальні заклади, поблизу вказаного місця проживання, не може бути беззаперечним доказом того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існували фактичні шлюбні відносини, вони вели спільний побут, мали спільні права та обовязки. Тобто, проживали як одна сімя та між ними були усталені відносини притаманні подружжю.

Крім цього, з фотоілюстрацій (а.с.52-56) за твердженням позивача вбачається, що в період часу з 2001 по 2006 роки вона та ОСОБА_2 були сімєю, їх відвідували родичі, зокрема матір позивача, батько відповідача, сестри позивача та племінники.

Однак, вказані фотоілюстрації суд не може прийняти в якості належних доказів, оскільки з фотоілюстрацій не вбачається дати та часу, коли вони були здійснені. В той же час, суд обєктивно позбавлений можливості перевірити достовірність підписів, які здійснені на фотоілюстраціях позивачем, із зазначенням дати та місця їх виконання, а також осіб, які на них зображені.

В матеріалах цивільної справи містяться також квитанції на прийом неподаткових платежів (а.с.63) та квитанції про оплату послуг з газопостачання (а.с.64-73) за період з 2007 по 2009 роки. Проте, зі змісту даних квитанцій вбачається, що вони оплачені від імені ОСОБА_2 та водночас з них не вбачається, що оплату вказаних квитанцій було здійснено ОСОБА_1

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що особисто знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2004 року. Оскільки вони знімали квартиру у Федорченка. В подальшому купили квартиру і земельну ділянку, проживали разом як одна сімя.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона є хрещеною матірю ОСОБА_3 З сімєю ОСОБА_2 вона познайомилась у 80-х роках. Їй відомо про те, що покійний ОСОБА_2 отримав квартиру в м. Києві по пр-т. Маяковського, купив гараж і два автомобіля. В подальшому, щоб отримати квартиру розлучився з першою дружиною, але продовжував проживати разом з нею. Познайомились з ОСОБА_1 на похоронах у батька. У 2005 році подзвонили першій дружині та повідомили, що ОСОБА_2 проживає з якоюсь знайомою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він є сином ОСОБА_2 Йому відомо, що будинок в с. Кучаків був придбаний за кошти батька. Приблизно у 2005 році батько познайомився з ОСОБА_1. До 1996 року свідок проживав разом з батьками, а в подальшому поїхав навчатись до м. Хабаровськ, повернувся лише у 2000 році. Явних сімейних відносин між ОСОБА_1 та батьком не було, оскільки у 2011 році свідок також проживав в побудованому в с. Кірове будинку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що тісно спілкувався з ОСОБА_2 та останній ділився з ним всіма новинами. Так, свідку відомо, що для того, щоб отримати квартиру в м. Києві ОСОБА_2 здійснив фіктивне розлучення з першою дружиною. В подальшому квартиру було продано, а також гараж та два автомобіля, щоб розпочати будівництво будинку. Свідку достеменно відомо, що спочатку ОСОБА_1 проживала у квартирі, що належала ОСОБА_2, як квартирантка. З якого року вони почали жити разом свідок не памятає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_2 отримав квартиру в м. Києві по вул. Маяковського, купив гараж і два автомобіля. В подальшому, щоб отримати квартиру розлучився з першою дружиною, але продовжував проживати разом з нею. В подальшому проживав з якоюсь знайомою ОСОБА_1.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що все майно, що належало ОСОБА_2, було створено в результаті роботи його з першою дружиною. Свідок не втручався в особисті справи ОСОБА_2 З сімї він пішов десь у 2004-2005 році, продав квартиру та гараж і взамін купив недобудований будинок. Після розлучення проживав з другою дружиною. Проте про подробиці особистого життя ОСОБА_2 свідку нічого не відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він є двоюрідним братом позивача. До 2009 року він разом з сімєю проживав в с. Блажківка та в подальшому переїхав до Київської області. Ходили в гості до ОСОБА_2. Оскільки, свідок є будівельником, тому ОСОБА_2 просив утеплити будинок. У 2012 році свідок здійснив будівництво сараю для сімї ОСОБА_2. Свідку відомо, що позивач клеїла шпалери, робила штукатурку в будинку. Проте, будинок не був придатний для проживання, лише одна кімната була готова. Останній раз свідок був у будинку у липні 2016 році.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що позивач є його матірю. ОСОБА_2 часто приїжджав у с. Грибовку, де він проживав разом з матірю. У 2003 році він з матірю переїхав до м. Києва, а в подальшому в Бориспільський район с. Кірове, де придбали будинок. Тимчасово, поки будували будинок, проживали на орендованій квартирі. Матір зійшлась з ОСОБА_2 та вони почали проживати разом. ОСОБА_2 продав квартиру в м. Києві та за рахунок цих коштів придбав лише «корбку» і дах будинку. До м. Києва переїхали у 2003 році під час осінніх канікул та проживали в м. Києві по прт-. Маяковського. Будинок в с. Кірове був придбаний за грошові кошти ОСОБА_2, проте в подальшому добудовувався за спільні кошти.

Допитаний у судовому засідання свідок ОСОБА_15 показала, що вона є депутатом Кучаківської сільської ради Бориспільського району. З ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вона знайома з 2004 року, оскільки діти ходили до однієї шкоди. Разом з ОСОБА_1 свідок їздила електричкою до м. Києва. Чоловік свідка та ОСОБА_2 були друзями. Коли був придбаний будинок в с. Кучаків, то це була лише «коробка» і дах, без вікон та дверей. В подальшому ОСОБА_14 з товаришем утепляли будинок. За два дні до смерті ОСОБА_2 прийшов до свідка та сказав, що любить ОСОБА_1, проте розривається між двома жінками.

Однак, суд критично оцінює показання допитаних свідків, оскільки з них не можливо встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як членів сімї у зазначений позивачем період часу чи спростувати даний факт, оскільки показання свідків є суперечливими.

Тому, суд приймає до уваги виключно наявні в матеріалах справи письмові докази. Виходячи з наведених вище доказів, та внаслідок їх оцінки, суд вважає, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт спільного проживання позивача та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без укладення шлюбу з вересня 2004 року по 04 вересня 2010 року.

У відповідності до ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що 20 липня 2004 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив квартиру АДРЕСА_2 (а.с.105), а також у 2007 році ОСОБА_2 здійснив продаж автомобіля марки «Audi» (а.с.170).

За отримані від продажу вказаного майна грошові ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 02 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_16, придбав незакінчений будівництвом житловий будинок (готовність 73%) з надвірними будівлями №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району (а.с.31).

Вказана обставина щодо придбання ОСОБА_2 незакінченого будівництвом будинку за грошові кошти, отримані від продажу квартири та автомобіля, визнана сторонами у судовому засіданні, тому за правилами ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає.

Проте, незакінчений будівництвом будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кучаків не був набутий ОСОБА_2 за час проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю без укладення шлюбу.

Крім цього, як розяснив Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові №6-135цс13 від 25 грудня 2013 року, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Всупереч цьому, в ході розгляду цивільної справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що вона брала участь у витратах, повязаних з будівництвом будинку по вул. Сагайдчаного, 12 в с. Кірове, а також те, що саме завдяки її особистій праці разом з ОСОБА_2 було здійснено будівництво зазначеного будинку.

Зокрема, те, що ОСОБА_1 взяла в борг у батьків грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, які були витрачені в процесі будівництва, не знайшло свого підтвердження належними доказами.

Оскільки, судом не встановлено факту перебування у фактичних шлюбних відносинах, а також факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету. Тому житловий будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району не є обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зважаючи на це, у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірного домоволодіння належить відмовити також.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,2084 га з кадастровим номером 1:01:007:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12, суд звертає увагу на наступне.

На підставі рішення Кіровської сільської ради від 11 січня 2005 року №371 ОСОБА_2 безоплатно отримав зазначену земельну ділянку, що підтверджується державним актом серії ЯЕ №097772, виданого на імя ОСОБА_2 01 червня 2007 року (а.с.13).

За правилами ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Так, ст.61 СК України (у редакції, чинній до внесення змін Законом №2913-VI) було встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З 09 лютого 2011 року набрав чинності Закон №2913-VI, яким ст.61 СК України доповнено частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі рішення Кіровської сільської ради Бориспільського району від 11 січня 2005 року ОСОБА_2 безоплатно отримав земельну ділянку. Тому спірна земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і не підлягає поділу між ними, оскільки ОСОБА_2 безоплатно отримав її в приватну власність у 2007 році, використавши своє право громадянина на приватизацію.

Водночас, судом в ході розгляду цивільної справи не знайшов свого підтвердження факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю у період з 2004 роки по 2010 роки. Враховуючи вказані обставини в їх сукупності, судом не вбачаються правові підстави для поділу вказаної земельної ділянки шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину земельної ділянки.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі договорів дарування від 06 серпня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5, зареєстрованих в реєстрі відповідно №2146 та №2148, ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_3 житловий будинок №12 по вул. Сагайдачного в с. Кірове Бориспільського району та земельну ділянку площею 0,2084 з кадастровим номером :01:007:0094 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовується в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12 (а.с.164-165, 168).

На підставі вказаних договорів дарування приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 здійснила державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.166-167, 169).

У відповідності до положення ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, у відповідно до ч.1 та ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою . При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Однак, суд не погоджується з доводами позивача про необхідність визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, що розташовуються в с. Кірове Бориспільського району по вул. Сагайдачного, 12, укладеними 06 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оскільки, судом не встановлено, що вказане нерухоме майно є обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Тому відповідно ОСОБА_2 не потрібна була згода позивача щодо розпорядження даним нерухомим майном, зокрема на укладення договору дарування.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

З квитанцій (а.с.1, 85, 131) вбачається, що за предявлення позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3903 гривень 60 копійок. Зважаючи на те, що її позовні вимоги залишено без задоволення, тому підстави для відшкодування їй витрат на оплату судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ч.2 та ст.3, ст.61, ч.1 та ч.2 ст.65, ч.1 та ч.2 ст.74 СК України, ч.1 та ч.2 ст.58, ч.1, ч.4 ст.60, 209, ст.ст.212-215, 218, п.5 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю, чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсними визнання права власності на частку в спільному майні подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський