АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/540/17 Справа № 195/848/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючої - судді Каратаєвої Л.О.,

суддів - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Томаківська селищна ради Томаківського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 жовтня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2015 року по 14 лютого 2016 року займала посаду художнього керівника, після чого була переведене на посаду директора Кисличуватського сільського будинку культури, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.6-7).

24.02.2016 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури" від 28.01.2016 №955-VIII, п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень якого передбачено припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури.

Листом від 06.06.2016 за № 317/2-15 сільського голови, ОСОБА_2 було попереджено про наступне звільнення з 20.06.2016 у зв'язку з виконанням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури" від 28.01.2016 № 955-VIII, з яким вона ознайомилася 07.06.2016 під особистий підпис. У даному листі її також повідомлено про вжиття заходів щодо повторного прийняття її на посаду директора шляхом підписання відповідного контракту, згідно чинного законодавства з додатковим повідомленням про складання умов контракту. Згідно рішення виконкому Кисличуватської сільської ради від 23.06.2016 № 17 погоджено програму розвитку Кисличуватського сільського будинку культури та рекомендовано сільському голові ОСОБА_3 укласти контракт з ОСОБА_2 на посаду директора терміном один рік.

Позивачка відмовилась від укладання контракту на один рік, так як вважала, що він повинен укладатися на пять років

Будь-якої заяви про прийняття на роботу та укладання контракту від ОСОБА_2 не надходило.

На підставі зазначеного ОСОБА_2 було звільнено з посади директора сільського будинку культури за п. 9 ст. 36 КЗпП України, про що, окрім запису у трудовій книжці, свідчить розпорядження Кисличуватського сільського голови від 21.06.2016 №23-к (а.с.8).

Після звільнення, 24.06.2016 року, позивачкою була подана заява про надання щорічної відпустки.

Перевіркою Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за зверненням ОСОБА_2 дійсно були виявлені порушення, а саме невідповідність розпорядження про звільнення з посади директора типовій формі наказу Ф № П-4, відсутність причин і підстав звільнення працівника з займаної посади та запису про ознайомлення з наказом, несвоєчасне повернення трудової книжки та виплати розрахунку при звільненні (а.с.25-28).

Відповідно до розпорядження сільського голови №37-к від 17.08.2016 в трудову книжку позивачки було внесено запис щодо уточнення дати звільнення, якою слід вважати 24.06.2016 р. (а.с.57).

Також матеріалами справи підтверджено, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено 30.06.2016 р.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів, які підтверджували незаконність її звільнення з посади директора сільського будинку культури та порушення інших прав і спричинення моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

В позовній заяві позивачка посилається на те, що з нею не було проведено повного розрахунку в день звільнення, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що фактично розрахунок проведено 30.06.2016 р. Враховуючи, що звільнено позивачку було з 24.06.2016 р. стягненню підлягає заробітна плата за два робочих дні, які передували дню остаточного розрахунку 27 та 29 червня 2016 р. Відповідно до довідки про середньоденній заробіток позивачки, останній складає 116 грн. Таким чином, стягненню підлягає 232 грн. без урахування податків та обовязкових платежів.

Враховуючи наявність порушення чинного законодавства при розрахунку при звільненні позивачки, обґрунтованими є також позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, які не були задоволенні судом першої інстанції.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Несвоєчасний розрахунок з позивачкою при її звільненні мав місце, однак носив нетривалий характер, протягом двох робочих днів, але остання зазнала певні незручності психологічного характеру, такі як очікування, нервозність, хвилювання з приводу невиплати заробітної плати. Тому, враховуючи вказані обставини та виходячи з принципу співмірності, розумності та справедливості, колегія судді вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 грн.

Інші доводи апелянта щодо незаконного звільнення та рішення суду першої інстанції в цій частині, колегія судді в не приймає до уваги, так як посилання позивачки щодо узгодження її звільнення з посади директора з відділом культури, туризму, національностей та релігії Томаківської районної державної адміністрації відповідно до п. 4.1. Положення про сільський будинок культури, затвердженого рішенням Кисличуватської сільської ради від 20.10.2015 року № 380-50/VI, не відповідає вимогам Закону від 28.01.2016 року № 955-VIII.

Питання щодо укладення контракту терміном на п'ять років, як того вимагає Закон від 28.01.2016 №955-VIII, необхідно було ставити на обговорення засідання виконкому, чого не робилось.

Пунктом 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 (далі Закон) частину першу ст. 36 КЗпП України доповнено пунктом 9 такого змісту: "9) підстави, передбачені іншими законами".

Закон набрав чинності з 24.02.2016 р.

Цим Законом законодавець доповнив ч. 1 ст. 36 КЗпП України вищевказаною підставою припинення трудового договору.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону набрання ним чинності є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури.

За змістом абз.2 п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону органи управління державних та комунальних закладів культури протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом зобовязані розірвати безстрокові трудові договори з керівниками державних та комунальних закладів культури і провести конкурс на заміщення посад керівників таких закладів у порядку, визначеному цим Законом.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження сільського голови Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області №37-к від 17.08.2016 ОСОБА_2 звільнено з посади директора Кисличуватського сільського будинку культури згідно п. 9 ст. 36 КЗпП України (а.с. 57).

У даному випадку відбулося припинення трудового договору у відповідності до вищевказаного Закону, який є спеціальним у застосуванні до спірних відносин, і набрання ним чинності було підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури.

Тобто, звільняючи позивача з посади керівника комунального закладу культури відповідач діяв не з власної ініціативи, а у відповідності та на виконання вимог Закону, який зобовязував відповідача розірвати безстроковий трудовий договір з позивачем, як з керівником комунального закладу культури, протягом шести місяців з дня набрання ним чинності.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, відповідно до зазначеного вище обгрунтування.

В звязку із частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2016 року в частині відмови у стягнені середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та стягненню моральної шкоди скасувати

Позовні вимоги в зазначеній частині задовольнити частково стягнути з Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 232 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 грн.

Стягнути з Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: