УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» в особі публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа - Департамент адміністративних послуг Вінницької міської ради, про виселення за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» в особі публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду вінницької області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» (далі - ТОВ «Ключове рішення») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 липня 2009 року, на підставі договору купівлі-продажу товариство отримало у власність квартиру АДРЕСА_1. Після отримання права власності на вказану нерухомість, позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання в ньому відповідача, який підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення, оскільки на підставі статтей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Позивачем у відповідності із вимогами ст. 109 ЖК України було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім вимоги позивача залишилися невиконаними. З урахуванням викладеного ТОВ «Ключове рішення» просило суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_2, зі зняттям із реєстраційного обліку, без надання іншого житла.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Ключове рішення» в особі товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що договір оренди спірної квартири не є припиненим з 21 липня 2014 року та є чинним станом на день розгляду справи, у зв'язку із чим відсутні і підстави для виселення ОСОБА_4 із житлового приміщення квартири АДРЕСА_3.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В., позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

22 липня 2009 року між ТОВ «Ключове рішення» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди вищевказаної квартири у відповідності до умов якого ТОВ «Ключове рішення» передало ОСОБА_3 у тимчасове користування (оренду) квартиру АДРЕСА_2 за плату та на обумовлений строк для проживання.

Пунктом 7.1 вказаного договору сторони погодили, що цей договір укладається на строк по 21 липня 2010 року. У разі якщо не пізніше 3 місяців до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону він вважається продовженим на таких самих умовах на строк, встановлений при укладенні договору.

Так, згідно із ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитись від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а в разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами ТОВ «Ключове рішення» направило претензію/повідомлення про припинення договору оренди з 21 липня 2014 року та виселення. Обставина направлення вказаної претензії/повідомлення підтверджується описом до вкладення листа (а.с 194) та фіксальним чеком від 14 квітня 2014 року (а.с. 195).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ТОВ «Ключове рішення» як на підставу своїх вимог посилався на те, що договір оренди квартири з 22 липня 2014 року є припиненим, оскільки позивач у відповідності до п. 7.1 вищевказаного договору повідомив про припинення дії договору, направивши на адресу відповідача претензію/повідомлення від 10 квітня 2014 року.

Суди відмовляючи в задоволенні позову про виселення відповідача із спірного житлового приміщення, виходили із того, що саме по собі направлення позивачем вищевказаної претензії/повідомлення, не може бути розцінено, що відповідач був повідомлений про припинення дії договору з 21 липня 2014 року, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що вказана претензія була отримана відповідачем, відтак спірний договір є чинним, що виключає можливість виселення відповідача із вказаної квартири, оскільки останній проживає в ній на законних підставах.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди безпідставно не прийняли до уваги факт отримання відповідачем повідомлення/претензії про припинення договору оренди та звільнення спірного приміщення, не врахували тих обставин, що в матеріалах справи містяться докази про отримання останнім вказаного повідомлення (а.с. 12), та дійшли передчасного висновку про відмову в позові про виселення відповідачем, посилаючись на порушення позивачем процедури повідомлення відповідача про припинення договору оренди, та помилково вважали, що договір є чинним на момент винесення оскаржуваних судових рішень.

Так, ст. ст. 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Оскільки позивач є власником спірної квартири, тому він має право вимагати виселення з його власності відповідача, якщо останній проживає в ній без законних підстав, на що судами попередніх інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, уваги не звернуто.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» в особі публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду вінницької області від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
С.О. Карпенко
В.М. Коротун
О.В. Попович