Справа № 161/7637/17 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1134/17 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області у складі

Головуючого судді - Карпук А.К.,

Суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.

з участю:заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

головного державного виконавця Сотнік К.А

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця за апеляційною скаргою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2017 року,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27 червня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постановлено визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 щодо виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року по справі № 161/5751/17 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного професійно-технічного навчального закладу(далі-ДПТНЗ) «Луцьке вище професійне училище» з навчально-виховної роботи з 01 квітня 2017 року.

Зобовязати головного державного виконавця Першого відділу ДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 виконати рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року по справі № 161/5751/17 щодо негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» з навчально-виховної роботи з 01 квітня 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції головний державний виконавець Першого відділу ДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати, у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2017 року заявник предявив до виконання у Перший відділ ДВС м. Луцьк виконавчий лист про поновлення його на посаді заступника директора ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» з навчально-виховної роботи з 01 квітня 2017 року, яке суд допустив до негайного виконання.

05.05.2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження та копію постанови вручено директору ОСОБА_4 цього ж дня. Станом на 31.05.2017 року рішення суду не виконано. ОСОБА_1 не поновлено на роботі.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що головним державним виконавцем своєчасно не було вжито всіх передбачених законом заходів, направлених для забезпечення належного виконання рішення.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 1 частини 2 цієї статті передбачено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» про поновлення на роботі, судом вирішено: «Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» з навчально-виховної роботи з 01.04. 2017 року та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині»(а.с.2).

Ураховуючи положення норми ст.18, 63 Закону, на виконання рішення суду ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» зобов»язане видати наказ про поновлення працівника у точній відповідності до резолютивної частини рішення, внести відповідний запис до трудової книжки.

Однак у п.2 наказу ДПТНЗ «Луцьке вище професійне училище» № 63-к від 05.05.2017 року «Про поновлення ОСОБА_1 на роботі» зазначено: «Поновити ОСОБА_1 на попередній роботі на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи по контракту з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року»(а.с.113). Тобто зміст наказу не відповідає резолютивній частині рішення суду та змісту виконавчого листа, який перебуває на виконанні у Першому відділі ДВС м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.Інших наказів, зміст яких узгоджується із змістом виконавчого листа про поновлення заявника на роботі, боржник не виносив.

Встановивши наведене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про допущення головним державним виконавцем неправомірної бездіяльності, оскільки остання погодилась із змістом наказу, який не відповідає змісту виконавчого документа. Ця бездіяльність полягає у невиконанні головним державним виконавцем положень частин 1, 2 ст. 18 Закону.

Також, державним виконавцем не виконано вимог ч.2 ст. 63 цього Закону, згідно з якою у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Усупереч положень цієї статті державний виконавець не виносила постанову про накладення штрафу та не ставила вимоги перед роботодавцем - боржником у справі, виконати рішення суду протягом 3 робочих днів, а саме, видати наказ відповідно до змісту виконавчого листа.

Також з пояснень державного виконавця, заявника ОСОБА_1 вбачається, що останній, при оголошенні йому наказу про поновлення на роботі наведеного вище змісту, відчув раптове погіршення самопочуття, повідомивши про це присутніх. У даному судовому засіданні пояснив, що у нього на руках знаходилась трудова книжка, яку він не встиг з наведеної причини передати роботодавцю для внесення запису. Наведені подія указують на виникнення обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій.

Відповідно до ст. 32 Закону за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

З досліджених судом матеріалів виконавчого провадження вбачається, що постанова про відкладення виконавчих дій на строк, встановлений законом, з метою примусового виконання рішення про поновлення на роботі, державним виконавцем не виносилась, замість цього остання в акті від 05.05.2017 року лише описала події, які відбулись цього дня, що також указує на неправомірну бездіяльність останньої (а.с.118-119).

Відповідно до статті 65 Закону рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Оскільки наказ роботодавця про поновлення заявника на роботі не відповідав змісту виконавчого документа, запис у трудову книжку про поновлення на роботі ОСОБА_1, який би відповідав змісту виконавчому листа, внесений не був, державний виконавець зобовязана була діяти відповідно до вимог ст. 63 Закону, однак цього не зробила.

Визнавши бездіяльність головного державного виконавця неправомірною суд першої інстанції, на підставі положень 387 ЦПК України, зобовязав останню виконати рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі. Тому апелянт безпідставно зазначає в апеляційній скарзі про порушення судом вимог цієї статті.

Для виконання рішення суду державний виконавець зобовязаний керуватися положеннями статтей 18, 63,65 та іншими нормами Закону.

Головний державний виконавець помилково стверджує про пропуск заявником строку звернення із скаргою. Зокрема, згідно з положеннями частини І статті 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 14.05.2017 року ОСОБА_1 ознайомився з наказом № 63-к від 05.05. 2017 року, про що свідчить відмітка на цьому наказі. Саме у цей день заявник дізнався, що рішення суду не виконано, а головним державним виконавцем не було вчинено передбачених законом дій з метою примусового виконання рішення суду про поновлення його на роботі (а.с.113). Скарга подана 17 травня 2017 року, тобто, в межах визначеного законом строку (а.с.1).

Окрім зазначеного вище, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали суду першої інстанції, а викладене у ній являє собою перелік звернень сторін виконавчого провадження та вчинених головним державним виконавцем дій.

Покликання апелянта на те, що виданий боржником наказ № 63-к від 05.05.2017 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі узгоджується із змістом проаналізованої нею мотивувальної частини рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року про поновлення заявника на роботі, не ґрунтуються на Законі.

Зокрема, згідно з п.1 ч. І ст. 3 Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону, при цьому згідно з п. 5 ч.І цієї статті, у виконавчому листі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 28.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Луцьке вище професійне училище» оформлений відповідно до вимог Закону і не містить будь-яких вказівок про строк та умови поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Закон не наділяє державного виконавця тлумачити рішення, яке підлягає примусовому виконанню, з урахуванням його мотивувальної частини. У разі, якщо головному державному виконавцю зміст виконавчого листа не зрозумілий, вона вправі звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення відповідного рішення на підставі положень ст. 31 Закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись статтями 303, 304, 307,312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: