Справа № 639/1112/17
Провадження № 2/639/1064/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа 5-та Харківська державна нотаріальна контора про визнання дійсним договору купівлі-продажу, суд

ВСТАНОВИВ :

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа 5-та Харківська державна нотаріальна контора про визнання дійсним договору купівлі-продажу №Н9-182 від 28.08.1997 року, посвідчений біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Свірського, 43 в м. Харкові в рівних частках.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.02.2010 року у м. Харкові померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м. Харків, вул. Свірського, буд. 43.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач і відповідач звернулися до нотаріуса за отримання свідоцтва про право на спадщину. Але у видачі свідоцтва було відмовлено, оскільки у нотаріуса виникли сумніви щодо дійсності правочину, на підставі якого було придбано спадкове майно, оскільки він нотаріально не посвідчений.

Позивач зазначає, що 28.08.1997 року між ОСОБА_4та ОСОБА_1, ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу №Н9-182, посвідчений біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Свірського, 43 в м. Харкові в рівних частках.

Вказаний договір був зареєстрований в Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації №1 від 05.10.1997 року.

Позивач просить суд визнати даний договір дійсним, оскільки договір фактично був виконаний сторонами повністю, був зареєстрований, але не був нотаріально посвідчений.

На даний час продавець будинку, ОСОБА_4, помер, а його спадкоємцем є ОСОБА_2, який і залучається до участі у справі в якості відповідача.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача адвокат ОСОБА_5 надав суду заяву, відповідної до якої просить справу розглянути у його відсутність, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 18.10.2016 року, в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися, від останнього надійшла заява з проханням справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували.

Представник третьої особи 5-тої ХДНК в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши надані та долучені до матеріалів справи письмові докази приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтями 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 ЦПК України)

Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 28 серпня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ОСОБА_4, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_1, з другою сторони, було укладено договір купівлі-продажу реєстр. № Н9-182 житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Свірського, буд. 43 в м. Харкові. Даний договір підписаний та зареєстрований на Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» на підставі біржового контракту від 28.08.1997 року, реєстр. № БН9-182. (а.с. 7- 8)

Положенням п. 9 даного Договору передбачено, що подальшого його нотаріального посвідчення не потрібно.

Цей пункт було включено до договору відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу».

Статтею 15 Закону України «Пре товарну біржу» №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.

При укладанні договору купівлі-продажу від 28.08.1997 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважали, що договір купівлі-продажу будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.

Але цей Закон вступив в протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства ч.1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами - 28.08.1997 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч.2 ст.220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 28.08.1997 року був підписаний сторонами правочину Продавцем ОСОБА_4 та Покупцями ОСОБА_3, ОСОБА_1, зареєстрований на Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» на підставі біржового контракту від 28.08.1997 року, реєстраційний №БН9-182, договорів-доручень від імені Продавця та Покупця з брокерами на здійснення Біржової угоди і протоколу біржових торгів, підписаний Президентом Біржі нерухомості і основних фондів «Україна» та посвідчений гербовою печаткою.

Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.

Так, по взаємній домовленості сторін (п.п. 4,5 Договору) житловий будинок за адресою: вул. Свірського № 43 в м. Харкові продано за 19 840 грн., які покупцем було сплачено до реєстрації угоди на Біржі.

При цьому продавець будинку ОСОБА_4 засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п.2 Договору).

Відповідно до п.1.4 цього Договору правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 23.07.1970 року 9-тою ХДНК за реєстровим №1-1908, яке зареєстровано в бюро технічної інвентаризації м. Харкова 30.08.1970року, за реєстровим № 480.

Згідно п.6 Договору витрати, повязані з реєстрацією цього договору купівлі-продажу в органах технічної інвентаризації було покладено на покупця.

Право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1, по ? частині за кожним, в КП «Харківському міському бюро технічної інвентаризації», про що свідчить реєстраційне посвідчення, видане КП «ХМБТІ» за реєстровим №480 від 05.10.1997 року. (а.с. 8)

Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.

Як зазначає позивач, на теперішній час сторони по договору купівлі-продажу житлового будинку, померли, у звязка з чим, нотаріально посвідчити угоду не можливо, це і вимусило правонаступника сторони по договору звернутися до суду з позовом про визнання угоди дійсною.

Так, дійсно матеріали справи містять свідоцтво про смерть ОСОБА_7 І-ВЛ №333194, з якого вбачається, що ОСОБА_4 помер 21 листопада 2011 року. ( а.с. 25)

ОСОБА_3 померла 26 лютого 2010 року. ( а.с. 31)

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.12.2016 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що мешкають в м. Харкові, вул. Свирського, буд. 43 відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії, як видача Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на ? частину в житловому будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Свірського, буд. №43. ( а.с. 9-10)

Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладений 28 серпня 1997 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстровим №Н9-182, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,10,11,57,60,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа 5-та Харківська державна нотаріальна контора про визнання дійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу №Н9-182 від 28 серпня 1997 року, посвідчений Біржею нерухомості та основних фондів «Україна», за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали у власність, кожний по ? частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою м. Харків, вул. Свірського, будинок № 43 (сорок три).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович