Справа № 495/4832/17
З а о ч н е р і ш е н н я
16 серпня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, який помер 27 травня 2016 року; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/2 частину житлового будинку №230 по вул. Ізмаїльській, м. Білгород-Дністровський Одеської області.
Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. У разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 27.05.2016 року помер батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №458419, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №611.
Той факт, що померлий був батьком позивача підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 (а.с. 6) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвищя від 22.11.2016 року (а.с. 7) із якого вбачається, що позивач після одруження змінила прізвище на ОСОБА_1.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку №230 по вул. Ізмаїльській, м. Білгород-Дністровський Одеської області, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.05.2005 року серії САА №100273 (а.с.8).
Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.
Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.
Отже, позивач є спадкоємцем першої черги майна померлого. Інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 або спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині немає, що підтверджується копією спадкової справи №333/2016.
Листом міськдержнотконтори від 30.12.2016 року №1756/02-14 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку житлового будинку у зв'язку з тим, що згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкодавцем ОСОБА_4 складений заповіт на все майно, яке належить йому, посвідчений 16 серпня 2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, за реєстровим №6104 не на ім'я позивача.
Відповідно до п. 23 ППВС України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду.
Таким чином ОСОБА_4 за життя склав заповіт від 16.08.2007 року відповідно до якого все своє майно заповів ОСОБА_7 та ОСОБА_3.
Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
У ЦК України передбачено два способи прийняття спадщини: залежно від волевиявлення спадкоємця і незалежно від нього.
Формальний спосіб передбачає подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Цей спосіб характеризується наявністю свідомого волевиявлення спадкоємця, має місце юридичний факт дія (подання нотаріусу відповідної заяви), яка відображає відношення особи до спадкового правонаступництва.
Фактичний же спосіб прийняття спадщини передбачає такі презумпції: особа (спадкоємець), яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що спадщину прийняла, якщо протягом терміну, встановленого для прийняття спадщини, вона не подасть заяву про відмову від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України); малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім тих випадків, коли вони у встановленому законом порядку відмовились від спадщини (ч. 4 ст. 1268 ЦК України).
Із матеріалів спадкової справи №333/2016 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які є спадкоємцями за заповітом майна ОСОБА_4, який помер 27.05.2017 року не прийняли спадщину після смерті останнього : із заявою у строк встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися, на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживали.
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом цієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідачі по справі, які є спадкоємцями за заповітом майна ОСОБА_4 не прийняли спадщину після смерті останнього, позивач у відповідності до ст. 1258 ЦК України набула право на спадкування майна померлого батька в порядку спакування за законом першої черги.
Крім того у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем.
Вказані обставини підтверджуються довідкою з місця реєстрації від 18.11.2016 року (а.с. 39) із якої вбачається, що позивач була зареєстрована та проживала за однією адресою із батьком.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.
Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька та має право на отримання спадщини, так як спадкоємці за заповітом її не прийняли, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку, у зв'язку із чим її спадкові права підлягають захисту, шляхом задоволення позовних вимог в частині визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька.
Як вже було встановлено судом, позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем, що свідчить про прийняття нею спадщини у встановленому законом порядку та додатково встановлювати вказаний факт не має потреби.
Керуючись ст.ст. 8, 11, 16, 1216, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку №230 по вул. Ізмаїльській, м. Білгород-Дністровський Одеської області, який в цілому складається з житлового будинку літ. "Д", загальною площею 107,1 кв.м., житловою площею 75,5 кв.м.; літ. "Е", "И"- літня кухня; літ. "Є" - сарай; літ. "Ж" - навіс; літ. "З", "К"- вбиральня; літ. "І" -гараж; №1, 3-13 - споруди, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 27.05.2016 року.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: