Справа № 591/4633/16-ц
Провадження № 2/591/311/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Слабко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, інфляційних втрат, моральної шкоди-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, уточнивши свої вимоги, мотивує їх тим, що 11.11.2014 року він уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір банківського вкладу № 8100 UAH на суму 40 000 грн. на строк до 13.11.2015 року. Відповідно до умов договору позивачем було передано грошові кошти у сумі 40 000 грн., а банк зобовязався сплатити 10,5% річних. Після закінчення строку дії договору позивач не вимагав повернення коштів, отже, згідно з умовами договору, у цьому випадку термін його дії повинен бути пролонгований ще на один строк. В березні 2016 року позивач звернувся до відповідача та отримав відсотки за 4 місяці за депозитним договором, однак у травні дізнався, що депозитний договір не пролонговано. В подальшому 11.11.2016 року позивачу на його вимогу повернуто суму вкладу 40 000 грн., але без передбачених договором відсотків за 6 місяців. Посилаючись на те, що такі дії відповідача суперечать діючому законодавству та умовам договору банківського вкладу, просить стягнути з відповідача: відсотки за договором банківського вкладу станом на кінець лютого 2017 р. в сумі 2 493 грн., з урахуванням інфляційних втрат, моральну шкоду, яку оцінює в 2000 грн., та судові витрати в сумі 586 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та пояснив, що відповідачем порушені його законні права, оскільки з невідомих причин не були нараховані відсотки по договору банківського вкладу. Крім того, в травні 2016 року його повідомили про те, що в порушення умов даного договору він не був пролонгований на новий строк, а коли 11.11.2016 р. він звернувся до банку, щоб забрати свої кошти, відсотки йому так і не повернули. Отже, банк прострочив виконання зобовязання, тому повинен разом з простроченою сумою повернути йому також інфляційні втрати. Такими неправомірними діями відповідача йому була завдана моральна шкода. Він зазнав моральних страждань, оскільки отримував з банку незрозумілі йому відповіді про те, що його депозитний договір з невідомих причин не був пролонгований, і відсотки по договору не нараховуються. Все це негативно вплинуло на стан його здоровя, він змушений був звертатися за медичною допомогою, зазнав стресу, протягом тривалого часу змушений був добиватися відновлення своїх порушених прав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та в задоволенні позову просив відмовити, надавши письмові заперечення та пославшись на те, що позивач 11.11.2016 року, тобто до закінчення дії договору, який був пролонгований на новий строк на 368 днів, тобто до 14.11.2016 року, то згідно з умовами договору при його достроковому розірванні проводиться перерахунок відсотків, що підлягають виплаті, що і було зроблено у даному випадку. Враховуючи, що раніше позивачу в березні 2016 року були виплачені відсотки за період з 13.11.205 р. по 13.03.2016 р. в сумі 1 404 грн. 22 коп., а зменшена сума при перерахунку у разі дострокового повернення вкладу складає 1 050 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що в обґрунтування свої вимог позивач надав суду ксерокопію договору банківського вкладу з ПАТ «УкрСиббанк» (а.с.6). Згідно з цим договором від 11.11.2014 року № 8100 UAH, ОСОБА_1 на вклав на депозитний рахунок 40 000 грн. на строк до 13.11.2015 року. Відповідно до умов договору позивачем було передано грошові кошти у сумі 40000 грн., а банк зобовязався сплатити 10,5% річних. У разі, якщо вкладник не вимагає повернення строкового вкладу в дату повернення (п. 1.2.6 Договору), то з цієї дати дія договору продовжується на такий самий строк зберігання. У цьому разі датою повернення вважається остання дата строку, на який було подовжено дію договору.

З наданої позивачем письмової відповіді ПАТ «УкрСиббанк» від 27.05.2016 р. вбачається, що в березні при зверненні до відділення банку позивач лише отримав відсотки за договором з листопада по березень 2015 року, але питання про пролонгацію дії договору на новий строк залишилося не вирішеним, тобто відсотки за цим договором не нараховуються. Сума відсотків за період з листопада по березень 2015 року була виплачена за власні кошти працівника банку для уникнення непорозумінь (а.с.7).

У судовому засіданні представник відповідача визнав той факт, що договір банківського вкладу від 13.11.205 року був пролонгований, згідно з його умовами, на новий строк на 368 днів, тобто до 14.11.2016 року. Судом було встановлено, що своєчасне не нарахування та не виплата позивачу відсотків за період з 14.03.2016 р. по 11.11.2016 року сталося звини працівника банку, тобто встановлена вина відповідача в порушенні умов договору в цій частині.

В той же час встановлено також, що до закінчення нового строку дії даного договору, який повинен був скінчитися 14.11.2016 року, позивач достроково отримав суму вкладу в розмірі 40 000 грн. (а.с.43). Згідно з умовами договору у даному разі розмір відсотків за користування вкладом повинен бути перерахований, і банк повинен був утримати з вкладника 75% нарахованих за період з 13.11.2016 р. по 11.11.2016 р. відсотків.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями Цивільного кодексу України, Законом Про банки та банківську діяльність. Зокрема, ст.1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Суд вважає зазначені дії відповідача такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства та порушують права позивача. При цьому суд не може взяти до уваги доводи позивача про те, що з відповідача необхідно стягнути невиплачену суму відсотків за договором з урахуванням індексу інфляції, оскільки така вимога суперечить умовам самого договору. Судом встановлено, що позивач достроково отримав суму вкладу за депозитним договором, отже сума відсотків за цим договором йому була перерахована на умовах, визначених договором. Зменшена сума при перерахунку у разі дострокового повернення вкладу складає 1 050 грн., проте встановлено, що позивач фактично раніше отримав відсотки за період з 13.11.205 р. по 13.03.2016 р. в сумі 1 404 грн. 22 коп. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

В той же час встановлено, що право позивача порушено діями відповідача, оскільки банком йому безпідставно надавалися відповіді про те, що його договір не пролонгований на наступний період, і що у звязку з цим відсотки йому не нараховуються. На думку суду, такими винними діями позивачу завдана моральна шкода.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, суд встановив, що наявна вина відповідача у завданні моральних страждань позивачу внаслідок неправомірних дій працівників банку відповідача у справі, та причинний зв'язок між винними діями, що полягали в недотриманні працівниками банку вимог чинного законодавства та умов договору, і негативними наслідками, що настали, - у виді моральної шкоди, завданої позивачу. При визначенні розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує характер і ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість, а саме те, що позивач протягом тривалого часу змушений був добиватися відновлення своїх порушених прав. Крім того, уклавши договір банківського вкладу, позивач розраховував на те, що його умови будуть виконуватися відповідачем, але змушений був неодноразово звертатися до банку, зясовуючи причину невиконання умов договору, при цьому не виправдалися його очікування щодо отримання певної вигоди від розміщення депозиту. Сам він має незадовільний стан здоровя, який погіршився внаслідок хвилювань, повязаних з неправомірною поведінкою відповідача, та змушений був лікуватися, що підтверджується довідкою медичної установи. Крім того, порушився його звичний життєвий уклад та потребувалися додаткові зусилля для його відновлення.

Таким чином, керуючись принципом верховенства права, засадами справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. З відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 2 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 551 гривень 20 коп.

Керуючись ст. 526, ч. 2 ст. 625, ч. 5 ст. 1061 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2 000 гривень 00 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 551 гривню 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, в цей же строк з моменту отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.В.Грищенко