АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/4936/16-ц Головуючий 1 інстанції Салайчук С.М.
Провадження № 22ц/790/2674/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Довгаль А.П.,

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, поновлення порушеного права та вселення та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, поновлення порушеного права та вселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1994 року. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 червня 2010 року їх шлюб було розірвано. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу, 12 березня 2003 року, вони придбали 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 Договір купівлі-продажу був укладений на ім'я відповідача. Домоволодіння АДРЕСА_2 знаходиться в спільній частковій власності і складається з двох житлових будинків: будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 67,9 кв.м. та будинку літ. «Г-1» загальною площею 45,7 кв.м.

Зазначала, що в травні 2003 року вона разом із сином зареєструвалися у вказаному домоволодінні та постійно проживають в ньому, займають житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами.

З 2009 року відповідач добровільно виселився із будинку літ. «А-1» та пішов проживати в житловий будинок літ. «Г-1».

Наразі відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою та погрожує виселити її разом із сином з будинку літ. «А-1».

Вважала, що 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, відповідач чинить перешкоди їй у користуванні вказаним житлом, поміняв замки, тому вона із сином доступу до будинку не має.

У зв'язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя та вселити її в житловий будинок літ. «А-1» домоволодіння АДРЕСА_2 Вирішити питання судових витрат.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, звернувся досуду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєсєда Тетяна Дмитрівна, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності та вселення.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

06 серпня 2015 року йому виповнилося 18 років. Вважав договір купівлі-продажу 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 частково недійсним, оскільки він мав бути співвласником вказаного домоволодіння, тоді як всупереч його інтересам договір був оформлений лише на ОСОБА_1. Крім того, наразі його батько чинить перешкоди у користуванні частиною домоволодіння АДРЕСА_2

У зв'язку з чим, просив суд визнати договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 від 20 березня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д., недійсним в частині 2/9 частин. Визнати за ним право власності на 2/9 частин вищевказаного домоволодіння, загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 66,9 кв.м. Вселити його в житловий будинок АДРЕСА_2

Усудовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовів та просив застосувати строки позовної давності, зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за власним бажанням виселилися зі спірного будинку, він не перешкоджав їм у користуванні майном.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя. Вселено її у вказане домоволодіння. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 756,62 грн.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вселено його в домоволодіння АДРЕСА_2 В іншій частині його позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі по 137,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 та вселення її до спірної нерухомості, а також в частині вселення до домоволодіння ОСОБА_3. Просив ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вищевказаних вимог. В частині відмови у позовних вимогах рішення суду просив залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі; вказує, що 2/3 частина домоволодіння АДРЕСА_2 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане ним за кошти від продажу особистої приватної власності. Зазначає, що вимоги позивачів щодо вселення є безпідставними, оскільки вони самостійно звільнили житлове приміщення домоволодіння АДРЕСА_2

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з часткового доведення їх вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1994 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16 червня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору від 12.03.2003 року ОСОБА_5 (мати ОСОБА_3О.) та ОСОБА_1 продали належну їм приватизовану квартиру АДРЕСА_1 за 37310 грн..(а.с.144, 145).

В цей же день, тобто, 12.03.2003 року, вони придбали домоволодіння АДРЕСА_2 в частках, а саме: ОСОБА_5 купила 1/3 частину, а ОСОБА_1 - 2/3 частин, за 26700 грн. (а.с.121).

Крім того, 23.02.2003 року, маючи намір продати квартиру АДРЕСА_2 яка належала ОСОБА_2 та її родичам на підставі приватизації, було отримано завдаток в сумі 21400 грн. (а.с.114).

В судовому засіданні апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка ОСОБА_6 - батько ОСОБА_2, який підтвердив, що ця сума була отримана та передана ОСОБА_2. як її частка від майбутньої угоди, оскільки були потрібні кошти для придбання спірного домоволодіння для сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Вподальшому, 11.04.2003 року квартира АДРЕСА_2 була продана ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за 63600 грн. (а.с.115).

Після продажу квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 знялись із реєстрації в цій картирі та зареєструвались у спірному домоволодіннАДРЕСА_3 в травні 2003 року. (а.с.123-124).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що спірне домоволодіння було придбано у таких частках з урахуванням того, що ОСОБА_1 придбав цю нерухомість у шлюбі із нею, тому частка ОСОБА_1 і складала 2/3 частин. Спірне домоволодіння складається із житлових будинків: будинку літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 67,9 кв.м. та будинку літ. «Г-1» загальною площею 45,7 кв.м. Вона з відповідачем та сином поселились у будинок літ.А-1, а мати відповідача - ОСОБА_5 - у будинок літ.Г-1. Залишок коштів від покупки будинку була витрачена ними на обладнання їх будинку та покупку меблів.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що грошей ОСОБА_2 на покупку спірного домоволодіння не давала, оскільки гроші від продажу ОСОБА_2 та її родичами квартири АДРЕСА_2 були використані на придбання 21.04.2003 року будинку АДРЕСА_2 колегією не приймаються, оскільки із договору купівлі-продажу вбачається, що цей будинок був придбаний ОСОБА_6 - батьком ОСОБА_2 за 42400 грн. (а.с.116), а квартира продана за 63600 грн

За загальним правилом, у відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано достатньо доказів на підтвердження того, що у обох з подружжя на момент укладення договору купівлі-продажу 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 були наявні грошові кошти.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому ОСОБА_2 на праві власності належить 1/3 частина вказаної нерухомості.

Що стосується позовних вимог про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обгрун тованого висновку про задоволення позовних вимог і в цій частині.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають в спірному домоволодінні з травня 2003 року.

ОСОБА_2 неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із заявами на протиправність дій ОСОБА_1, який чинить перешкоди іншим власникам домоволодіння АДРЕСА_2 у користуванні ним.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо вселення їх у домоволодіння АДРЕСА_2 є доведеними та обґрунтованими.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги сторін є частково доведеними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді