УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки, додаткових витрат та аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом.

Ухвалою суду від 20.02.2017 позовну заяву було залишено без руху. Так, як вбачалось з матеріалів позовної заяви, а також вказувала сама позивач, рішенням Солом?янського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усі видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.06.2002 і до досягнення дитиною повноліття.

В тих самих матеріалах позовної заяви містилося свідоцтво про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

З позовом до суду позивач звернулась 18.01.2017, згідно штампу суду, який міститься в правому нижньому куті.

Отже, станом на момент звернення з вищевказаним позовом до суду (18.01.2017), син позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не досяг повноліття, а отже відбувалося продовження стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини за рішенням Солом?янського районного суду м. Києва.

Положеннями Глави 16 СК України встановлений обов?язок по утриманню батьками свої повнолітніх непрацездатних дітей.

Суд, акцентував увагу позивача на тому, що звернення з вимогою про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, здійснюється саме після досягнення нею повноліття, і даному випадку є передчасним, оскільки ОСОБА_4 ще не досяг повноліття.

За твердженням позивача її син ОСОБА_4 на момент звернення до суду з позовом навчається у Вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на підставі договору №47336 про навчання від 25.07.2016, за умовами якого позивачем було сплачено 7 125,00 грн., 1/2 частину яких вона просила стягнути з відповідача як додаткові витрати на дитину.

Як вбачалось з матеріалів справи ОСОБА_4 є студентом Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» і повна вартість освітньої послуги становила 22 500,00 грн.

Разом з тим, договір №47336 про навчання від 25.07.2016 був укладений трьома сторонами: президентом даного Вищого навчального закладу, як виконавцем; ОСОБА_5 - як замовником та ОСОБА_4 - як студентом. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №16078 від 25.07.2016 сума вартості витрат на навчання студента ОСОБА_4 в розмірі 7 125,00 грн. за договором №47336 була внесена тим самим - ОСОБА_5.

На підставі вищевказаного, керуючись імперативними положеннями п.п.5,6 ч.2 ст. 119 ЦПК України, позивачу було необхідно обґрунтувати підстави звернення з вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання сина, враховуючи, що вона сама не є стороною договору про навчання та не здійснювала (згідно наданих нею самою документів) був-яких витрат по його оплаті.

Крім того, позивачу було необхідно обґрунтувати звернення з вимогою про стягнення додаткових витрат по договору №47336 про навчання від 25.07.2016 з відповідача саме на користь позивача, враховуючи обставини вказані судом вище.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову (заяви) в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову (заяви) і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову, заяви) до розгляду.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суд - Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановив ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомив позивача та надав їм строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п?яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Позивач отримав копію ухвали суду 13.03.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, однак станом на 16.06.2017 від позивача або його представника на адресу суду не надходило жодної заяви або клопотання.

Отже, суд приходить до висновку, що вищезазначені судом недоліки, в строк не були усунені, відтак позовна заява вважається неподаною і належить поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, неустойки, додаткових витрат та аліментів - визнати неподаним та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення .

Ухвала можу бути оскаржена через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк