Справа №483/18/17 31.08.2017 31.08.2017 31.08.2017
Провадження №22-ц/784/1836/17
Справа № 483/18/17
Провадження № 22-ц/784/1836/17 Головуючий суду першої інстанції Чаус Л.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання - Шагай О.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» та Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно та звільнення цього майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

4 січня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (надалі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулось до суду з позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою шляхом визнання права власності на це майно та звільнення цього майна з-під арешту.

Позивач свої вимоги мотивував тим, що 9 грудня 2009 року заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 670 024, 83 грн.

29 жовтня 2007 року на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 відповідно до іпотечного договору передав кредитору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 0,25 га з кадастровим номером НОМЕР_1.

16 квітня 2010 року державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про арешт вказаного житлового будинку.

16 листопада 2016 року постановою Апеляційного суду Миколаївської області замінено стягувача у виконавчому провадженні при примусовому виконанні вказаного судового рішення на ТОВ «Українська факторингова компанія».

27 травня 2016 року ТОВ «Українська факторингова компанія» за договором про відступлення права вимоги за договорами іпотеки набуло права нового іпотекодержателя стосовно нерухомого майна, належного ОСОБА_3 та переданого ним в іпотеку на виконання зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Українська факторингова компанія» просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/08-112/71014 від 29 жовтня 2007 року у розмірі 949 138 грн. 87 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Українська факторингова компанія» права власності на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, а також звільнити житловий будинок з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 квітня 2010 року АА № 215453, виданою Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Українська факторингова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом 29 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, останній передав в іпотеку банку житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. (а.с.4-6).

Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору, він забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору від 29 жовтня 2007 року № 014/08-112/71014, укладеного з ОСОБА_3, за умовами якого позичальник зобов'язаний до 29 жовтня 2027 року повернути іпотекодержателю кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 631000 грн., сплатити відсотки в розмірі 12,95% річних за користування ним, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Також в цьому пункту зазначено, що іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,25 гектарів з кадастровим № НОМЕР_1, на якій розташований предмет іпотеки.

За умовами п.п. 3.1.4, 3.1.5 іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором або позичальником за кредитною угодою іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу.

Підпунктом 5.5.1 визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або іпотекодавцем за кредитною угодою у встановлений іпотеко держателем строк, такі вимоги задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

В такому випадку цей договір згідно зі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотеко держателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який у цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2009 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 та до ОСОБА_5 про дострокове розірвання договорів та стягнення заборгованості за кредитним договором. Достроково розірвано кредитний договір від 29 жовтня 2007 року № 014/08-112/71014, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, та договір поруки від 29 жовтня 2007 року № 014/08-112/71014/ІІ, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 Також вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_3 та з ОСОБА_5 солідарно на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 014/08-112/71014 на суму 670024 грн. 83 коп. та судові витрати у розмірі 1958 грн. 50 коп. (а.с.10-11).

Зазначене іпотечне майно належать ОСОБА_6 на праві приватної власності (а.с. 7, 25-30).

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 16 жовтня 2010 року накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1, який є іпотечним майном.

26 травня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/19, відповідно до якого до останнього перейшли права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с.14-17).

В цей же день, між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» укладено договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до якого права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, де зазначається ОСОБА_3, перейшли до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с.20-21).

Загальна заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 014/08-112/71014 складає 94 9138 грн. 87 коп. з яких: 62 3219 грн. 49 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту, 85 973 грн. 20 коп. - заборгованість за відсотками, 239 946 грн. 19 коп. - пеня (а.с. 22).

27 травня 2016 року за договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк», зареєстрований в реєстрі за № 1329, відповідно до якого останнє набуло права нового іпотекодержателя стосовно предмета іпотеки (а.с. 18-19).

В цей же день за аналогічним договір між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» права іпотекодержателя щодо вказаного предмету іпотеки перейшли до позивача (а.с. 23-25).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV від 5 червня 2003 року ( надалі - Закон № 898-ІV) іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки виникає також з підстав, встановлених ст. 12 Закону № 898-ІV, а саме: у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону № 898-ІV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону № 898-ІV;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону № 898-ІV.

У правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постановах по справах за № 1851цс15 від 30 березня 2016 року, № 1219цс16 від 14 вересня 2016 року, за № 1625цс16 від 26 жовтня 2016 року зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм прав, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції на виконання цих приписів процесуального законодавства при ухваленні рішення врахував зазначені правові позиції Верховного Суду України, а відтак дійшов правильного висновку, що умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами, передбачено позасудовий порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки з дотриманням певної процедури, зазначеної у п.п. 5.5.1 цього договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду 1 інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення.

Ці доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду по їх оцінці, а також тлумаченню згаданих постанов Верховного Суду України на свій розсуд.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження матеріалів справи, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відсутні підстави для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Царюк Л.М.

Судді: Козаченко В.І.

Прокопчук Л.М.