Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3, Дергачівської районної державної адміністрації, треті особи: реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Курязький завод силікатних виробів», ОСОБА_4, про визнання недійсними розпорядження, державного акта, витребування земельної ділянки, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Дергачівської районної державної адміністрації (далі - Дергачівська РДА), треті особи: реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції (далі - РС Дергачівського РУЮ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Курязький завод силікатних виробів» (далі - ТОВ «Курязький завод силікатних виробів»), ОСОБА_4, про визнання недійсними розпорядження, державного акта, витребування земельної ділянки.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що за результатом перевірки у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів 09 січня 2013 року до ЄРДР внесено відомості № 0000002 за ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365 КК України та розпочато досудове розслідування відносно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів. На теперішній час досудове розслідування перекваліфіковане на ч. 1 ст. 366 КК України у зв'язку з частковою декриміналізацією ст. 365 КК України.

У результаті перевірки встановлено, що згідно з розпорядженням Дергачівської РДА від 15 жовтня 2003 року № 329 передано в оренду ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» землі Пересічанського родовища піску площею 9,0 га та землі Гаврилівського родовища піску площею 9,0 га із земель державної власності на території Пересічанської селищної ради за межами смт Пересічне для добування піску терміном на 5 років. Також укладено договір оренди земельної ділянки між Дергачівською РДА (орендодавець) та ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» (орендар) від 07 листопада 2003 року № 216, який зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі терміном на 5 років, згідно з яким в оренду передано земельні ділянки площею 9,0 га (Пересічанське родовище) та 9,0 га (Гаврилівське родовище). Відповідно до технічної документації зі встановлення меж земельної ділянки Пересічанського родовища піску ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» земельну ділянку віднесено до земель промисловості з виробництва будівельних матеріалів. Пунктом 2.2 договору оренди землі від 07 листопада 2003 року № 216 передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, тому 24 квітня 2008 року ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» звернулося до голови Дергачівської РДА із клопотанням щодо продовження терміну дії договору оренди.

У цей період розпорядженнями Дергачівської РДА від 26 травня 2008 року № 580 та від 03 липня 2008 року № 839 надано, зокрема, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 14 га (рілля) по 2.00 га кожному, без зміни цільового призначення на території Пересічанської селищної ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність. Прокурор зазначив, що частини земельних ділянок, на які вищезазначеним громадянам надано дозвіл на розробку проектів землеустрою, накладаються на землі, які надані в оренду ТОВ «Курязький завод силікатних виробів». Розпорядженням Дергачівської РДА від 20 жовтня 2008 року № 1406 ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» було продовжено термін дії договору, зареєстрованого в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 07 листопада 2003 року № 216, строком на 5 років.

Відповідно до розпорядження укладено та підписано додаткову угоду між Дергачівської РДА та ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» та подано для реєстрації згідно з чиним законодавством України до Харківської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру», однак реєстрація не проведена.

Під час реєстрації технічної документації із землеустрою на зазначені родовища встановлені перетини із земельною ділянкою, яка виділена ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на підставі розпорядження Дергачівської РДА від 15 червня 2009 року № 603. Частини земельної ділянки, на яку видано державні акти на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, перетинають територію Пересічанського родовища піску, що відноситься до земель промисловості, хоча зміна цільового призначення не проводилась.

Всього площа земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах земельної ділянки для розробки покладів піску за межами населеного пункту на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» становить 5,2021 га, а саме: ОСОБА_5 - 0,8201 га, ОСОБА_6 - 2 га, ОСОБА_7 - 0,1641, ОСОБА_8 - 0,8823 га, ОСОБА_11 - 0,6530 га, ОСОБА_10 - 0,1440 га, ОСОБА_3 - 0,5386 га. Даний факт встановлений шляхом проведення геодезичної зйомки спеціалістами у сфері геодезичних досліджень ПП «Перспектива-Земля».

Цільове призначення спірної земельної ділянки площею 5,2021 га, яка частково накладається на земельні ділянки громадян, було визначено проектом землеустрою та затверджено розпорядженням органу виконавчої влади. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельних ділянок визначається документацією із землеустрою у встановленому законом порядку (тобто у разі затвердження такої документації).

Враховуючи наявність гірничого відводу, дозволу на спеціальне користування надрами для добування піску, а також наявність затвердженого проекту землеустрою у ТОВ «Курязький завод силікатних виробів», які були дійсними та нескасованими станом на 2009 рік, перевіркою та досудовим розслідуванням встановлено порушення порядку зміни цільового призначення земель. Дергачівська РДА у своїх розпорядженнях від 26 травня 2008 року № 580 та від 03 липня 2008 року № 839 про надання дозволу на розробку проекта, так само як і в розпорядженнях від 15 червня 2009 року № № 596, 597, 598, 599, 600, 601, 603, не змінювала цільового призначення та не затверджувала належні проекти відведення земельних ділянок із зміною цільового призначення земель із категорії земель промисловості на землі сільськогосподарського призначення.

Посилаючись на вказані обставини, прокурор вважає, що вбачаються ознаки порушення вимог земельного законодавства посадовими особами Дергачівської РДА при винесенні рішень, які суперечать ст. 20 ЗК України та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», що відповідно до cт. cт. 21, 155 ЗК України є підставою для визнання недійсним акта органу виконавчої влади (або місцевого самоврядування).

У зв'язку з винесенням додаткового розпорядження про продовження дії договору оренди, у зв'язку з підписанням додаткової угоди, а також фактичним продовженням користування земельною ділянкою Пересічанського родовища піску з боку ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» також вбачається факт порушення порядку припинення права користування землею. Дергачівською РДА не приймалося розпоряджень згідно зі ст. 143 ЗК України щодо примусового припинення права користування товариством земельною ділянкою Пересічанського родовища піску. На порушення порядку, встановленого ЗК України, Дергачівська РДА фактично передала раніше надані в оренду землі без припинення права користування у власність фізичним особам. Зазначеними діями Дергачівська РДА припинила право користування ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» земельною ділянкою Пересічанського родовища піску, оскільки набуте громадянами право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства стало абсолютним правом вказаних громадян щодо розпорядження власними землями. Вказані обставини підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 грудня 2012 року, який складений державним інспектором сільського господарства в Харківській області ОСОБА_12 та надісланий до прокуратури району для вжиття належних заходів прокурорського реагування супровідним листом від 16 грудня 2012 року № 9176.

Прокурор вважає, що наявність державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, виданого всупереч встановленому законом порядку, порушує інтереси держави як власника щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади. Цей факт є підставою для втручання органів прокуратури. Враховуючи те, що спірними розпорядженнями та державними актами на право власності порушено права ТОВ «Курязький завод силікатних виробів», вбачається, що рішення може вплинути на обсяг прав та обов'язків цього товариства.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 15 червня 2009 року № 603 у частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,5386 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пересічанської селищної ради.

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,5386 га, кадастровий НОМЕР_2, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 60, виданий на ім'я ОСОБА_3

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,5386 га, кадастровий НОМЕР_2, розташовану на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції; скасовано у частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківської обласної державної адміністрації земельної ділянки площею 0,5386 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району; у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судами встановлено, що розпорядженням Дергачівської РДА від 15 жовтня 2003 року № 329 ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» передано в оренду землі Пересічанського родовища піску площею 9,0 га та землі Гаврилівського родовища піску площею 9,0 га із земель державної власності на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами смт Пересічне для добування піску терміном на 5 років.

На підставі вказаного розпорядження між Дергачівською РДА та ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» 07 листопада 2003 року укладено договір оренди вказаних земельних ділянок за № 216.

Згідно з технічною документацією зі встановлення меж земельної ділянки Пересічанського родовища піску ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» земельна ділянка віднесена до земель промисловості із виробництва будівельних матеріалів.

Пунктом 2.2 договору оренди землі від 07 листопада 2003 року № 216 передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін.

Рішенням ХVІІ сесії ХХІV скликання Харківської обласної ради від 15 жовтня 2004 року ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» надано гірничий відвід площею 9,0 га, що знаходиться у Дергачівському районі Харківської області, для розробки Пересічанського родовища піску.

19 грудня 2003 року Міністерством екології та природних ресурсів України видано ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним № 3310 на об'єкт надрокористування - Пересічанське родовище (Пересічанська ділянка) з терміном дії спеціального дозволу 10 років.

28 жовтня 2004 року Державним комітетом природних ресурсів України ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» видано спеціальний дозвіл на користування надрами за реєстраційним № 3482 на об'єкт надрокористування - Гаврилівське родовище (ділянка № 3), з терміном дії спеціального дозволу 18 років, для видобування піску для виробництва силікатної цегли марок «100» - «125».

У квітні 2008 року ТОВ «Курязький завод силікатних виробів» звернулося до голови Дергачівської РДА із клопотанням щодо продовження терміну дії договору оренди.

Розпорядженням Дергачівської РДА від 03 липня 2008 року № 839 ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу Пересічанської сільської ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.

Розпорядженням Дергачівської РДА від 21 жовтня 2008 року № 1046 продовжено термін дії договору оренди від 07 листопада 2003 року № 216 та відповідно до цього розпорядження укладено додаткову угоду між Дергачівською РДА та ТОВ «Курязький завод силікатних виробів».

Розпорядженням Дергачівської РДА від 15 червня 2009 року № 603 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства та передано відповідачу у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (1,4614 га та 0,5386 га). На підставі цього розпорядження ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку від 11 лютого 2010 року НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор Дергачівського району Харківської області зазначав про неправомірне надання відповідачу земельної ділянки із промислових земель, що перебувають в оренді ТОВ «Курязький завод силікатних виробів», питання про вилучення та зміну цільового призначення якої не вирішувалося, крім того, районною адміністрацією перевищено повноваження щодо розпорядження землями за межами населеного пункту.

Факт перетину земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки ОСОБА_3, площею 0,5386 га, із земельною ділянкою, що знаходилась в оренді ТОВ «Курязький завод силікатних виробів», підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 21 грудня 2012 року, збірним кадастровим планом, доданим до звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для розробки покладів піску за межами населеного пункту на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району, виконаним ПП «Перспектива-Земля».

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам встановлений ч. ч. 6-9 ст. 118 ЗК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належать розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 122 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

До компетенції обласних державних адміністрацій відноситься надання земельних ділянок на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Відповідно п. 12 Перехідних положень ЗК України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЗК України порядок використання земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом. Згідно з ч. 1 ст. 66 цього кодексу до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх підїзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд, а ч. 4 цієї статті передбачено, що надання земельних ділянок для потреб, повязаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.

Відповідно до ст. 2 Кодексу України про надра завданням цього кодексу є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при використанні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

Державний фонд надр відповідно до ст. 5 Кодексу України про надра включає як ділянки надр, що використовуються, так і ділянки надр, не залучені до використання.

Статтею 4 вказаного Кодексу визначено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року № 827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» пісок відноситься до корисних копалин місцевого значення.

Крім того, згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або передаються в натурі (на місцевості) за наявними планово-картографічними матеріалами.

Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натурі (на місцевості) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Тобто, саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

Оскільки оскаржуваним розпорядженням Дергачівської ОДА було незаконно передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, яка відносяться до промислових земель і згідно з матеріалами справи перетинається із земельною ділянкою, переданою в оренду ТОВ «Курязький завод силікатних виробів», для видобування піску, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано визнав частково недійсним розпорядження Дергачівської РДА від 15 червня 2009 року № 603 у частині передачі земельної ділянки площею 0,5386 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Пересічанської селищної ради ОСОБА_3 та обґрунтовано визнав недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:000:0065, площею 0,5386 га, серії ЯЕ № 518004, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 60, виданий на імя ОСОБА_3

Такий висновок судів є правильним та законним, грунтується на наявних у справі доказах та нормах матеріального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд обгрунтовано не погодився із висновками суду першої інстанції у частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківської ОДА вищевказаної земельної ділянки площею 0,5386 га.

На обгрунтування такого висновку суд зазначив, що згідно з матеріалами справи 15 квітня 2011 року ОСОБА_13, діючи за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_3, продала покупцю ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,5386 га, кадастровий номер :04:000:0065, що розташована на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, яка належала ОСОБА_3

Право власності на земельну ділянку, яка перейшла у власність ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2011 року, зареєстровано в Поземельній книзі 22 листопада 2011 року за реєстровим № 301, про що свідчить штам про реєстрацію та печатка управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області на зворотній стороні державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 11 лютого 2010 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 на теперішній час не є власником спірної земельної ділянки, то правильним є висновок апеляційного суду про скасування рішення суду першої інстанції в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Харківської ОДА земельної ділянки площею 0,5386 га, кадастровий номер :04:000:0065, на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, та відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд обгрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_14 - про те, що перевірка дотримання вимог земельного законодавства була проведена інспекцією сільського господарства України в Харківській області на підставі листа прокурора Дергачівського району Харківської області без залучення відповідачів та інших осіб, оскільки вони не впливають на висновки суду по суті вирішеного спору.

Те саме стосується доводів апеляційної скарги про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні стосовно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів перекваліфіковано з ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 365 КК України на ч. 1 ст. 366 КК України та триває до цього часу, оскільки вирок суду стосовно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів на теперішній час відсутній.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги про те, що прокурором Дергачівського району Харківської області пропущено строк позовної давності на звернення з позовом до суду, апеляційний суд правильно зазначив, що про порушення прав Харківської ОДА прокурору стало відомо із акта Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 21 грудня 2012 року. У зв'язку з цим безпідставними є аналогічні доводи касаційних скарг, враховуючи, що вони були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обгрунтовано спростував, пославшись на наявні у справі докази.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_3 доводи про порушення судами ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України щодо невстановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та несприяння згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема у частині встановлення у передбаченому законом порядку наявності перетинів земельних ділянок, є помилковими, спростовуються змістом оскаржуваних рішень судів та матеріалами справи, які судом достатньо повно досліджено й оцінено з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України.

Так, на підставі наявних у справі доказів, а саме: акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 21 грудня 2012 року; збірного кадастрового плану, доданного до звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки для розробки покладів піску за межами населеного пункту на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району, виконаного ПП «Перспектива-Земля», суд обгрунтовано вважав доведеним та встановленим факт перетину земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,5386 га із земельною ділянкою, що знаходилась в оренді ТОВ «Курязький завод силікатних виробів».

Таким чином, ці доводи були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, вони зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Те саме стосується аналогічних доводів касаційної скарги ОСОБА_4 із посиланням на порушення судами ч. 4 ст. 10, ст. ст. 58, 59, 212 ЦПК України.

Стосовно доводів касаційних скарг щодо неправильного застосування, на думку заявників, норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції в незміненій частині своїх висновків та апеляційний суд правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для їх скасування відсутні.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції в незміненій та нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 вересня 2015 року в незміненій та нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак