Справа 206/6841/16-ц
Провадження 2/206/298/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" червня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.,

при секретарі Ременяк М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, про усунення від права спадкування, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 звернувся до суду з зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що домоволодіння, по вул. Батуринська, буд. 2 м. Дніпро складається з двох частин: 73/100 частин та 27/100 частин за рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради. 73/100 частин домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_9 (після укладання шлюбу змінила прізвище на «Добрянська»), ОСОБА_10 (яка змінила прізвище на «Добрянська», а після укладання шлюбу змінила прізвище на «Яковлєва») та ОСОБА_4 Олександром Володимировичем на підставі Договору дарування від 10.02.2003 року. Інформація щодо знаходження у власності будь-якої особи 27/100 частин домоволодіння, в реєстрі відсутня, у звязку з тим, що не зареєстрована. Проте, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.03.2000 року ОСОБА_11 Володимир Савелійович отримав у спадщину після смерті ОСОБА_12 1/2 частину житлового будинку А-1, з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться в м. Дніпропетровську, вул. Батуринська, 2. В подальшому, Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську раді затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння та визнано право приватної власності на фактичні частки, згідно якого ОСОБА_11 Володимиру Савелійовичу фактично належить: у житловому будинку А-1 квартира № 1, яка складається з: 1-5 - житлова, площею 12,1кв.м, 1-3 - коридор площею 5,2кв.м, 1-4 - житлова, площею 4,6кв.м, сіни а1-І, сіни а-1, ганок а1, убиральня М, літній душ X, навіс У, літня кухня Б, сарай В, сарай З, 1/2 огорожі № 1, 1/2 огорожі № 2, 1/2 огорожі № 3, 1/2 огорожі № 4, 1/2 огорожі № 6, 1/2 хвіртки № 7, 1/2 огорожі № 8, 1/2 огорожі № 9, 1/2 колодязя К, 1/2 мостіння-1, мостіння ІІІ, водоколонка № 5, що складає 27/100 частин домоволодіння. 01.10.2013 року ОСОБА_11 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 27/100 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Батуринська, буд.2. Згідно інформації, викладеній у листі КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батуринська, буд.2: 73/100 частки за ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_4; 1/2 частки (частка не перереєстрована) за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.03.2000 року. Після смерті ОСОБА_11 спадкоємцем є він його онук. Його батьком був ОСОБА_14, який 05.03.2013 року помер. Батьком ОСОБА_14 був ОСОБА_11 (спадкодавець). Таким чином, він, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, є спадкоємцем ОСОБА_11 за законом за правом представлення. У встановлений законом строк, після смерті діда він звернувся із заявою про прийняття спадщини до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 жовтня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_11 відмовлено у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та відсутності відповідної державної реєстрації на нього, в зв'язку з чим він не має можливості реалізувати свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. На дату смерті спадкодавець одружений не був, його батьки померли.

На підставі викладеного з урахуванням уточнень просить суд визнати за ним право власності на 27/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Батуринська, буд. 2, а саме: у житловому будинку А-1 квартира № 1, яка складається з: 1-5 - житлова, площею 12,1кв.м, 1-3 - коридор площею 5,2кв.м, 1-4 - житлова, площею 4,6кв.м, сіни а1-1, сіни а-1, ганок а1, убиральня М, літній душ X, навіс У, літня кухня Б, сарай В, сарай Д, сарай З, 1/2 огорожі № 1, 1/2 огорожі № 2, 1/2 огорожі № 3, 1/2 огорожі № 4, 1/2 огорожі № 6, 1/2 хвіртки № 7, 1/2 огорожі № 8, 1/2 огорожі № 9, 1/2 колодязя К, 1/2 мостіння-1, мостіння ІІІ, водоколонка № 5 - в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_11,який помер 01 жовтня 2013 року (а.с.1-6, 74-77).

12 січня 2017 року третя особа ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.10.2013 року помер ОСОБА_11. Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина у вигляді частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Батуринська, буд.2, що належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.03.2000 року, виданого 8-ю ДДНК за реєстровим № 1-599, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 19 за реєстровим № 104. Вона на протязі тривалого часу була цивільною дружиною померлого ОСОБА_11, проживала із ним та безперервно опікувалася ним, готувала йому їжу, купувала йому ліки, здійснювала за ним догляд до дня його смерті. Крім того, вона утримувала будинок, в якому вони проживали із ОСОБА_11, у належному стані, власну заробітну плату витрачала в інтересах сімї, у тому числі на матеріальне забезпечення спадкодавця, тому фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_11, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013р., яким встановлено факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу. У звязку з відселенням під будівельний майданчик по вул. Каверіна, 20/1, з квітня 1989 року вона отримала квартиру та разом з ОСОБА_11 почала проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з січня 1999 року вона разом з ОСОБА_11 почали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. 1/2 частини вказаного жилого будинку ОСОБА_11 успадкував після померлої гр. ОСОБА_12 Пізніше, 03 лютого 2003 року ОСОБА_11 зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Отже, судом має бути враховано те, що вона проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, і відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2015р. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_11, відмовлено у звязку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та відсутності державної реєстрації на нього. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Вона була єдиною, хто доглядав померлого ОСОБА_11 Оскільки відповідач ОСОБА_1 не здійснював відповідний догляд за дідом ОСОБА_11, не телефонував йому, не приходив, свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги померлому ОСОБА_11 за весь час життя ОСОБА_11, хоча мав можливість і зобовязаний був його здійснювати. Дійсно вонає спадкоємцем четвертої черги, але керуючись ч,2 ст. 1259 ЦК України, може одержати право на спадкування після смерті свого цивільного чоловіка ОСОБА_11

На підставі викладеного просить суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_11, до якого входить частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Батуринська, буд.2. Визнати за нею, спадкоємцем четвертої черги за законом, право власності в порядку спадкування у першій черзі на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Батуринська, буд.2, що належала спадкодавцю ОСОБА_11, померлого 01.10.2013 року (а.с.90-94).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала первісний позов та просила задовольнити з підстав викладених у позові. Проти задоволення позову третьої особи заперечувала.

Також представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 надала до суду письмові заперечення проти позову третьої особи ОСОБА_5 та пояснення, які обґрунтовує тим, що на сьогодні, відсутнє будь-яке рішення суду, яке б підтверджувало факт ухилення ОСОБА_1 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_11. Крім того, дід ОСОБА_1 ОСОБА_11 за життя до дня смерті не знаходився у безпорадному стані, проживав у своєму будинку і самостійно пересувався і обслуговував себе, працював по дому і сторонньої допомога та піклування не потребував, не був тяжко хворим не мав явного каліцтва та отримував пенсію, самостійно забезпечував умови свого життя. Докази, які б суперечили зазначеному, у матеріалах справи відсутні. Сам по собі факт надання матеріальної допомоги, догляд та спільне проживання не свідчить про наявність підстав для зміни черговості спадкування після її смерті. Доводи позивача про те, що вона була єдиною, хто доглядав за померлим не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України. В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 до восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття ним спадщини (з дотриманням шестимісячного строку). Така заява підтверджує факт прийняття ним спадщини за законом після смерті діда - ОСОБА_11 В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_5 до восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття нею спадщини (з дотриманням шестимісячного строку). Така заява також підтверджує факт прийняття нею спадщини за законом після смерті ОСОБА_11 Проте ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, а ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом четвертої черги. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 (а.с.134-137).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є відповідачами за позовом третьої особи ОСОБА_5, а також були допитані у якості свідків в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали у повному обсязі та просили задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_5 просили відмовити. Підтвердили той факт, що ОСОБА_1 є онуком спадкодавця ОСОБА_11, якому належить 27/100 частин спірного домоволодіння. Інша частина домоволодіння належить їм. Померлий ОСОБА_11 не був інвалідом, сам пересувався, доглядав за господарством, отримував пенсію, їздив на велосипеді та не потребував сторонньої допомоги. ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_11 однією сім'єю. Надали заяви з проханням завершувати розгляд справи за їх відсутності (а.с.169-171).

Також від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли письмові заперечення проти позову третьої особи ОСОБА_5 в яких зазначають, що позивач за первісним позовом є рідним онуком померлого та має право на спадкування в першій черзі (а.с.143-144).

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_15 в судовому засіданні проти первісного позову заперечували та просили відмовити. Свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові.

Також третя особа ОСОБА_5В надала письмові заперечення проти первісного позову ОСОБА_1, які обґрунтовує тим, що звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач не підтвердив родинних відносин із померлим ОСОБА_11, на спадкове майно, оскільки у його батька ОСОБА_14 прізвище є - «Гуржий», що є відмінним від прізвища спадкодавця - «Гуржій», у звязку із чим у позивача не має правових підстав на спадкування майна померлого. Позивачу достеменно відомо, а також він умисно замовчує перед судом той факт, що вона на протязі тривалого часу була цивільною дружиною померлого ОСОБА_11, проживала із ним, здійснювала за ним догляд, тому фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_11, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2013 року, яким встановлено факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу у період часу з жовтня 1985 року по 01 жовтня 2013 року. Після смерті спадкодавця, якого 28 років вона справедливо вважала своїм чоловіком, вже не змогла покинути цей будинок, в якому спільно із ОСОБА_11 проживала з 1999 року, і де створювала сімейний затишок разом із ним, була щасливою дружиною та господаркою. Отже, судом має бути враховано те, що вона проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, і відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до вищевикладеного, вона була єдиною, хто піклувався за померлим ОСОБА_11 Оскільки, позивач ОСОБА_1 не здійснював відповідний догляд за дідом ОСОБА_11, не телефонував йому, не приходив, свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги за весь час життя ОСОБА_11, хоча мав можливість і зобовязаний був його здійснювати, тому він не має права на спадкування згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України (а.с.78-81).

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 просила відмовити. Пояснила, що померлий ОСОБА_11 є батьком їх спільного сина ОСОБА_14 Позивач ОСОБА_1 їх онук. За життя ОСОБА_1 та ОСОБА_11 майже не спілкувалися. Коли її син та син ОСОБА_11 помер вона повідомила його особисто. Вони спілкувалися на похоронах ОСОБА_14

Третя особа Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, згодні з будь-яким рішенням суду (а.с.129).

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідачів, третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні позову третьої особи слід відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Суд встановив, що ОСОБА_11 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов по вул. Батуринська, 2, м. Дніпропетровськ, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 березня 2000 року (а.с.46).

Згідно Рішення Виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради № 402 від 21.06.2002 року доповненого Рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради № 491 від 16.08.2002 року, домоволодіння, що знаходиться за адресою: мДніпропетровськ, вул.Батуринська, буд.2, складається з двох частин: 73/100 частин та 27/100 частин (а.с.60-61).

З цих же рішень Виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вбачається, що було затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 2 по вул. Батуринській та визнано право приватної власності на фактичні частки, згідно якого ОСОБА_11 Володимиру Савелійовичу фактично належить: у житловому будинку А-1 квартира № 1, яка складається з: 1-5 - житлова, площею 12,1кв.м, 1-3 - коридор площею 5,2кв.м, 1-4 - житлова, площею 4,6кв.м, сіни а-1, сіни а-1, ганок а, убиральня М, літній душ X, навіс У, літня кухня Б, сарай В, сарай З, 1/2 огорожі № 1, 1/2 огорожі № 2, 1/2 огорожі № 3, 1/2 огорожі № 4, 1/2 огорожі № 6, 1/2 хвіртки № 7, 1/2 огорожі № 8, 1/2 огорожі № 9, 1/2 колодязя К, 1/2 мостіння-1, мостіння ІІІ, водоколонка № 5, що складає 27/100 частин домоволодіння.

73/100 домоволодіння по вул. вул. Батуринська, буд.2, м. Дніпропетровськ належить на праві власності відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини домоволодіння від 10.02.2003 року (а.с.9 - 14).

З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 08.06.2015 року № 6237 вбачається, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Батуринська, буд.2: 73/100 частки за ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 10.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_16 за реєстром № 200, та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 4050419; 1/2частки (частка не перереєстрована) за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.03.2000 року, виданого 8-ю ДЦНК за реєстром № 1-599, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 19 за реєстровим № 104. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконавчого комітету Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 21.06.2002 року за № 402 та від 16.08.2002 за № 491, якими за ОСОБА_11 затверджену зміну частки на 27/100, але перереєстрація права власності в КП «ДМБТІ» не проводилась (а.с.22).

05 березня 2013 року помер батько позивача ОСОБА_14, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 506367 від 13 березня 2013 року (а.с.25).

01 жовтня 2013 року помер ОСОБА_11 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 562156 від 17 березня 2014 року (а.с.8).

Із системного аналізу наданих документів, а саме свідоцтв про народження, свідоцтва про зміну імені (в.с.23-24) суд встановив, що померлий ОСОБА_11 є рідним дідом позивача ОСОБА_1.

Ця обставина була також підтверджена в судовому засіданні показами свідків, третьої особи, а також не заперечувалася сторонами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11, 259 березня ІНФОРМАЦІЯ_4, померлого 01 жовтня 2013 року, у період часу з жовтня 1985 року по 01 жовтня 2013р. (а.с.98-99).

З спадкової справи № 110/2014, заведеної після смерті ОСОБА_11, який помер 01 жовтня 2013 року вбачається, що спадщину прийняли цивільна дружина померлого ОСОБА_5 та онук померлого ОСОБА_1 (а.с.33-62).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 03 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться по вул. Батуринська, 2/1, м. Дніпропетровськ, після ОСОБА_11, який помер 01.10.2013р. у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 є спадкоємцем четвертої черги, також є спадкоємці першої черги онук померлого ОСОБА_1, який спадщину прийняв. Таким чином перша черга усуває від спадкування четверту чергу (а.с.42).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться по вул. Батуринська, 2/1, м. Дніпропетровськ, після ОСОБА_11, який помер 01.10.2013р. у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.43).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, тоді як при оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що 27/100 частин домоволодіння, що знаходиться в м. Дніпро, вул. Батуринська, 2 належали померлому ОСОБА_11.

Відповідно до ст. 1266 ч.1 ЦК України позивач ОСОБА_1, як онук померлого по лінії батька, являється спадкоємцем за правом представлення на майно діда, то повинен спадкувати за правом представлення.

На дотримання вказаних правових позицій наголошує і Вищий спеціалізований суд України у листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказавши, що: «5.3. Спадкування за правом представлення мас місце у випадках встановлених ст. 1266 ЦК, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Норми ст. 1266 ЦК застосовуються лише щодо відносин при спадкуванні за законом (глава 86 ЦК).

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК, є вичерпним».

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна свого діда ОСОБА_11 по праву представлення, є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину.

Відповідно до ст.. 1224 п. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Даною нормою чітко встановлено, що суб'єкти наступної черги спадкоємців одержують право на спадкування у разі усунення від права на спадкування суб'єктів попередньої черги. Таким чином, суб'єктам наступної черги спадкоємців і належить право вимоги (право позову) про усунення від права спадкування.

Дане право не виникає автоматично, а за певних умов, які передбачені ч.5 ст.1224 ЦК України, ч.2 ст.1259 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року п. 21, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини..

Як було встановлено судом, та сторони не заперечували, ОСОБА_5 була цивільною дружиною померлого ОСОБА_11, є спадкоємцем четвертої черги, має право на спадкування, подала заяву про прийняття спадщини, але є спадкоємці першої черги.

Відмовляючи в позові ОСОБА_5 про усунення ОСОБА_1 від спадкування, суд виходить з того, що відповідно до ст.. 1224 п. 5 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено показами свідків, спадкодавець ОСОБА_11 до часу смерті не був інвалідом, сам пересувався, доглядав за господарством та не потребував сторонньої допомоги.

Підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України, для усунення спадкодавця попередньої черги по справі не мається, та позивачем ОСОБА_5. Т.В. суду не надано.

Факт сумісного проживання зі спадкодавцем на протязі тривалого часу, що передбачено ст. 1264 ЦК України, є підставою для спадкування в четверту чергу за законом.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем 1-ї черги, спадщину прийняв, звернувшись до нотаріальної контори в установлений законом строк, підстав для усунення останнього від права спадкування по справі не мається, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_5, а первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольняє.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.16, ст.ст.1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1261, 1266, 1268, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 27/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Батуринська, буд. 2, а саме: у житловому будинку А-1 квартира № 1, яка складається з: 1-5 - житлова, площею 12,1кв.м, 1-3 - коридор площею 5,2кв.м, 1-4 - житлова, площею 4,6кв.м, сіни а1-1, сіни а-1, ганок а1, убиральня М, літній душ X, навіс У, літня кухня Б, сарай В, сарай Д, сарай З, 1/2 огорожі № 1, 1/2 огорожі № 2, 1/2 огорожі № 3, 1/2 огорожі № 4, 1/2 огорожі № 6, 1/2 хвіртки № 7, 1/2 огорожі № 8, 1/2 огорожі № 9, 1/2 колодязя К, 1/2 мостіння-1, мостіння ІІІ, водоколонка № 5 - в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_11,який помер 01 жовтня 2013 року.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 988,21 грн., тобто з кожного по 329,40грн.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков