У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 6 693,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 січня 2015 року складає 105 430 грн 03 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № К2НОАК00144094 від 10 червня 2005 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 21 699,00 доларів США, на термін до 07 червня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки встановленні даним кредитним договором. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_2 в частині порядку та строків повернення кредитних коштів станом на 08 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11245,18 доларів США. З метою забезпечення зобов'язань позичальника по кредитному договору між банком та відповідачем ОСОБА_3, 10 червня 2005 року був укладений договір поруки № К2Н0АК00144094, та договір поруки № К2Н0АК00144094 від 10 червня 2005 року укладений між банком та відповідачем ОСОБА_4 26 лютого 2015 року позивачем на адреси відповідачів були направлені вимоги про погашення заборгованості, які в свою чергу були залишені без задоволення.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Разом з тим, заявник подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте ним подано клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог, конкретних обставин справи, та на підставі наданих сторонами доказів дійшли правильного висновку про те, що на час звернення до суду з даним позовом, існує рішення, яке набрало законної сили, про стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором К2ПОАК00144094 від 10 червня 2005 року, а тому фактично спір між сторонами уже вирішено іншим судом по суті.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Поновити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» строк на касаційне оскарженнярішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ