Справа №712/8494/16-ц
Провадження №2/712/152/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 18.02.2016 близько 21 год. 40 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул.Оборонна, 88/2, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, вихав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pagero Wagon, д.н.з. CА7400 ВЕ, в м. Черкаси під керуванням ОСОБА_1, який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.п. 2.3.б, 11.3, 11.4 ПДР України. Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_2 Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 04.03.2016 року визнаний винним у скоєнні зазначеної ДТП та його притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПАТ СК «Уніка» згідно полісу АЕ/7345006.

Зазначили, що згідно звіту №9 від 24.03.2016 року, виконаного ПП «Експерт-Сервіс-Плюс» вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля позивача без урахування коефіцієнту фізичного зносу складників складає 133 057,18 грн. Вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників складає 56 745, 76 грн. Однак, страховою компанією було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, з посиланням на висновок експертного транспортно-тросологічного дослідження №1270-16-ТТ від 23.03.2016 року, яким встановлено, що позивачем надана неправдива інформація про обставини та механізм отримання пошкоджень автомобілів, оскільки пошкодження Mitsubishi Pagero Wagon, що заявлені позивачем не поєднуються із пошкодженими ділянками кузова автомобіля УАЗ -452Д , що в сукупності свідчить про неспроможність заявленої версії.

Вказаний висновок, на якій послалась страхова компанія, позивач вважає таким, що не може бути покладений в основу заперечень, так як експерт страхової компанії ОСОБА_3 не має відповідної кваліфікації щодо проведення транспортно-трасологічних досліджень.

Тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з ПАТ «СК «Уніка» на користь позивача страхове відшкодування 56745,76 грн, та з винуватця ДТП ОСОБА_2 на користь позивача 76 311,42 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримали, просили його задоволити.

Представник відповідача ПАТ «СК «Уніка» ОСОБА_5 судовому засіданні проти позову заперечував, вказував на те, що висновком експерта підтверджена неспроможність версії позивача про пошкодження транспортного засобу. Стосовно висновку експерта ОСОБА_6 від 25.02.2016 року, який був розроблений на замовлення позивача, то він проводився без виклику представника страхової компанії, тому не може бути належним доказом у справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до п-п. 9 п. 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Таким чином, суд розглянув зазначену справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін та проведенням судового засідання в справі.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 6 частини першої статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

Так, належним і допустимим доказом, який би підтверджував обставини порушення учасником дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а отже його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є саме постанова про накладення адміністративного стягнення.

Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.03.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП за те, що він не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1А, який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.п.2.3.б, 11.3, 11.4 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зі змісту полісу №7345006 та № 024096/4409/1000131 від 12.02.2016 року обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого страхувальнику ОСОБА_2, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи становить 0 грн.

З даних звіту № 9 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 24.03.2016, внаслідок аварійного пошкодження в ДТП автомобіля НОМЕР_2 вартість його відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу 133057,18 грн., а відновлювальний ремонт КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу -56 745,76 грн., яку позивач просив стягнути із страхової компанії, а різницю 76 311,42 грн. з відповідача ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «СК «Уніка» було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, з посиланням на висновок експертного транспортно-тросологічного дослідження №1270-16-ТТ від 23.03.2016 року, яким встановлено, що позивачем надана неправдива інформація про обставини та механізм отримання пошкоджень автомобілів, оскільки пошкодження Mitsubishi Pagero Wagon, що заявлені позивачем не поєднуються із пошкодженими ділянками кузова автомобіля УАЗ -452Д, що в сукупності свідчить про неспроможність заявленої версії.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

Таким чином, відповідно до змісту вказаних норм матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача. За зобов'язаннями, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе за одночасної наявності обов'язкових умов, якими є протиправна поведінка або бездіяльність, наявність дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та заподіянням такої шкоди, вина.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Необхідним є доведення, що саме протиправна поведінка є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи,- наслідком такої протиправної поведінки.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 34.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілим також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Як вбачається зі змісту висновку він проведений оцінювачем ОСОБА_6 25.02.2016 року в присутності власника автомобіля ОСОБА_1 та учасника ДТП ОСОБА_2

Дане автотоварознавче дослідження було проведене без погодження із страховою компанією, що є порушенням пункту 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції згідно з вимогами якого у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначеним дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положення ч.2 ст.78 ЦПК України визначають, що обставинами справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд критично ставиться до звіту № 9 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 24.03.2016, проведеного оцінювачем ОСОБА_6, оскільки позивачем не обґрунтовано проведення такого висновку без участі представника страхової компанії.

В судовому засіданні представником позивача заявлялось клопотання про проведення у справі транспортно-трасологічної експертизи з метою встановлення дійсних пошкоджень заподіяних автомобілю позивача саме внаслідок даної ДТП, для спростування висновків, зазначених у звіті, наданого відповідачем №1270-16-ТТ від 23.03.2016 року. Проте, експертиза не була проведена у звязку із тим, що автомобілі позивача та відповідача не були надані для огляду експерту.

За таких обставин, суд не приймає визнання позову відповідачем ОСОБА_2, оскільки заявлений позивачем розмір матеріального збитку не був підтверджений в судовому засіданні належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 29, 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 83, 89, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Є. Троян