Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В.,Григоренка М.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 5 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 5 вересня 2017 року визнано за ОСОБА_2 право на користування, розпорядження та володіння житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 117,8 кв. м., житловою площею 58,1 кв. м. за адресою Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36 та земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0277, площею 0,0668 га, за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36.

Вселено ОСОБА_2, в житловий будинок за адресою Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36.

Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у користуванні житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0277, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36, для чого зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3: власними силами та за власний рахунок, у строк до 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду, звільнити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, та земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0277, площею 0,0668 га, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м.Здолбунів, вул. Пирогова, 36, від своїх особистих речей та домашніх тварин; у строк до 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду, передати ОСОБА_2 ключі від усіх приміщень, дверей та замків, що перешкоджають користуванню та вільному доступу до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки кадастровий номер :00:001:0277, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36; не чинити будь-яким чином перешкоди ОСОБА_2 О.Є. користуватися житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, та земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0277, площею 0,0668 га, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м.Здолбунів, вул. Пирогова, 36.

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 після вселення ОСОБА_2 знаходитись у його житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, та на земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0277, площею 0,0668 га, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м.Здолбунів, вул. Пирогова, 36. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на неповне зясування судом обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норми матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу №579 від 13.03.2017 року, укладений між ПАТ "Полтава-Банк" та позивачем, згідно п.2 якого відчужуване нерухоме майно належить продавцю ПАТ "Полтава-Банк" на підставі іпотечного договору № 463 від 15.07.2014 року.

Однак, інформаційні довідки, які наявні в матеріалах справи не містять запису про реєстрацію права власності за ПАТ "Полтава-Банк", як того вимагає ст.182 ЦК України.

Крім того, у п.3 договору продавець стверджував, що на момент його укладання відносно нерухомого майна відсутні спори, воно не надане в користування наймачам і, що внаслідок продажу цього майна не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб.

Проте, 7.10.2017 року Рівненським окружним адміністративним судом було відкрито провадження у справі № 817/1562/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Полтава-Банк" про визнання протиправними та скасування рішень щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ПАТ "Полтава-Банк".

Також, рішенням Здолбунівського районного суду від 16.02.2017 року у справі № 562/2520/16-ц іпотекодержателю ПАТ "Полтава-Банк" відмовлено у задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів. При цьому, суд виходив з положень ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ч.2 ст.109 ЖК УРСР, якою передбачено неможливість виселення саме цих відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

Вважає, що відсутність в матеріалах справи іпотечного договору унеможливлює встановлення правових підстав набуття продавцем права власності на іпотечне майно у спосіб визначений іпотечним договором від 15 липня 2014 року, укладеного між ПАТ "Полтава- Банк" та ОСОБА_1

Крім того, позивачем не доведено обставин, які суд вважав встановленими, а саме, що відповідачами чиняться йому перешкоди в користуванні майном.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 13.03.2017 року між ПАТ "Полтава-Банк" та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу житлового будинку вул. Пирогова, 36 в м.Здолбунів, Рівненської області, та земельної ділянки, площею 0,0668 га, за тією ж адресою, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровані в реєстрі за №576 та №579.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 13.03.2017 року за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 117,8 кв.м., житловою площею 58,1 кв.м. за адресою Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36 та на земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0277, площею 0,0668 га, за вказаною адресою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про визнання за позивачем права користування, розпорядження та володіння нерухомим майном, оскільки за правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому підставою зазначеного позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 є власником будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,0668 га, що знаходяться за адресою м. Здолбунів, вул. Пирогова, 36 на підставі договорів купівлі-продажу від 13 березня 2017 року.

Право власності на зазначене вище майно 13 березня 2017 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказані договори не розірвані, є чинними та недійсними у встановленому законом порядку не визнавались.

Разом з тим, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачем права користування, розпорядження та володіння нерухомим майном, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, зазначені вище положення закону до уваги не взяв, не навів будь-яких доказів на підтвердження своїх висновків та фактично повторно визнав право власності на спірне майно за ОСОБА_2

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання за позивачем права користування, розпорядження та володіння нерухомим майном підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи позов в частині вселення позивача, усунення йому перешкод у користуванні власністю та заборони відповідачам знаходитись у житловому будинку та на земельній ділянці, суд першої інстанції виходив із доведеності порушення прав позивача як власника будинковолодіння та земельної ділянки та захистив таке право у обраний позивачем спосіб.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Встановивши, що у відповідачів відсутні законні права на користування спірною нерухомістю, безпідставність їх проживання у будинковолодінні, вони добровільно відмовляються звільнити спірний житловий будинок та земельну ділянку, суд правильно виходив із того, що порушені права ОСОБА_2Є, підлягають захисту шляхом усунення останньому перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання будинком і земельною ділянкою, а також шляхом його вселення у будинок та заборону відповідачам знаходитись у будинковолодінні та на земельній ділянці.

Покликання ОСОБА_1 на відсутність в інформаційні довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності за ПАТ "Полтава-Банк", а також відсутність в матеріалах справи іпотечного договору від 15 липня 2014 року, укладеного між ним та ПАТ "Полтава-Банк", не заслуговують на увагу, оскільки правомірність відчуження банком спірного житлового будинку ОСОБА_2 не є предметом розгляду даної справи.

Також, не впливає на захист порушених прав позивача на спірне нерухоме майно відкриття Рівненським окружним адміністративним судом провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Полтава-Банк" про визнання протиправними та скасування рішень щодо реєстрації права власності на іпотечне майно за ПАТ "Полтава-Банк".

Покликання відповідача на положення ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ч.2 ст.109 ЖК УРСР та неможливість його виселення без надання іншого жилого приміщення є безпідставними, оскільки дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується тільки на кредитні правовідносини за споживчими кредитами в іноземній валюті, які не виникали між позивачем та відповідачами, та на час розвязання даного спору вищевказані будинковолодіння та земельна ділянка не є предметом іпотеки та їх власником є позивач, який має право на захист своїх порушених майнових прав.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем чинення відповідачами йому перешкоди в користуванні та розпоряджанні майном, так як обов'язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дій відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки. В даному випадку на відповідачів покладається обов'язок по доведенню факту правомірності їх проживання у будинковолодінні, чого зроблено не було.

За наведеного рішення суду в цій частині суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, підстави для його скасування відсутні.

Підлягає скасуванню рішення суду і в частині вирішення питання судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи і судовий збір ним при подачі позову не сплачувався. У справі задоволено 3 вимоги немайнового характеру та відмовлено у задоволенні однієї вимоги, при подачі апеляційної скарги за яку ОСОБА_1 сплачено 704грн. Тому із ОСОБА_5 на підставі ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у сумі 960грн.(640х3:2), а із ОСОБА_1- 256грн.(960-704).

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317,319, 323-325 ЦПК, ст.ст.398,392 ЦК України, колегія суддів

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 5 вересня 2017 року в частині вимог про право користування, розпорядження та володіння житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права користування, розпорядження та володіння житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 256(двісті пятдесят шість)грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 960(девятсот шістдесят)грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_6

ОСОБА_7