Справа №576/547/17-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/977/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Бойка В. Б. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року

у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Уланівська сільська рада Глухівського району Сумської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

При цьому зазначає, що суд не в повній мірі дослідив докази, що він з 2012 року по день смерті своєї тітки постійно проживав у неї та здійснював догляд за нею. Постійне проживання його разом з тіткою підтверджується і показаннями свідків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 24 січня 2003 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось заповідала ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно із свідоцтвом про смерть, серія І-БП № 132670, ОСОБА_5 померла 22 грудня 2012 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 5,96 га на території Уланівської сільської ради Глухівського району Сумської області для ведення сільськогосподарського товарного виробництва (а.с. 7).

Відповідно до копії довідки Уланівської сільської ради від 29 грудня 2016 року, останнє місце проживання ОСОБА_5 було с. Уланове Глухівського району Сумської області. На час смерті вона проживала одна (а.с. 8).

Постановою приватного нотаріуса Глухівського районного нотаріального округу відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 22 грудня 2012 року ОСОБА_5 (а.с. 4).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт, що ОСОБА_3 на день смерті його тітки ОСОБА_5 22 грудня 2012 року, тобто на час відкриття спадщини, постійно проживав з нею за адресою: Сумська область, Глухівський район, с. Уланове, вул. Чкалова, 10.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначений ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується відміткою у паспорті спадкоємця про реєстрацію його місця проживання, і тільки у разі відсутності у паспорті відповідної відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Пленум Верховного Суду України розяснив, що про обрання стороною іншого постійного місця проживання можуть свідчити будь-які фактичні дані (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (п.11 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).

Крім того, Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це не заперечувалось заявником ОСОБА_3, що він зареєстрований і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). Отже, місце його реєстрації і проживання відмінне від місця реєстрації і проживання ОСОБА_5 (с. Уланове, вул. Чкалова, 10 Глухівського району Сумської області), яка померла 22 грудня 2012 року.

Крім того, як вбачається з довідки, наданої Уланівською сільською радою 29 грудня 2016 року, на час смерті, ОСОБА_5 проживала одна в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що він на час смерті своєї тітки постійно проживав у неї, але приходив і до своєї сімї, спростовуються його ж поясненнями в суді першої інстанції про те, що з вересня 2012 року і до дня смерті за тіткою постійно здійснював догляд, але проживав у себе вдома разом із дружиною та дитиною.

Показання свідків у справі узгоджуються з поясненнями самого заявника щодо постійного догляду за ОСОБА_5 з вересня 2012 року і до дня її смерті.

Таким чином, будь-яких переконливих доказів на підтвердження постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник суду не надав.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді -