АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Мартєва С.Ю.,

За участю секретаря: Колодюк О.П.,

За участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс», приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_5, Полтавська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу номер 4856 від 27.11.2014 року кімнати № 320, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, що укладений між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_7 та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8; скасувати державну реєстрацію на право власності на вказану кімнату за ОСОБА_7; зобов'язати приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по скасуванню державної реєстрації про право власності на вказану кімнату за ОСОБА_7

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 02.07.1996 року на підставі ордеру №66, виданого профспілковим комітетом АТ «Полтаваагротранс» вона та її сини ОСОБА_9 та ОСОБА_5 вселилися та зареєструвалися в кімнаті № 320 в гуртожитку за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56.

В подальшому їй стало відомо, що судом розглядається справа за позовом ОСОБА_10 про виділення частки майна в натурі в гуртожитку за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, і серед співвідповідачів зазначено власника кімнати № 320 ОСОБА_7

28.09.2015 року, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №44608515, позивачу стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 4856 від 27.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ПАТ «Полтаваагротранс» продав, а ОСОБА_7 придбав 2/250 частки (кімнату №320) в гуртожитку за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56.

Вважає, що цей договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства, порушує конституційне право на житло її сім'ї. Гуртожиток за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, належав Фонду комунального майна Полтавської області, та в процесі приватизації та купівлі-продажу перейшов до приватної форми власності, що підтверджується договором купівлі-продажу державного майна від 29.06.1994 року, укладеного між Фондом комунального майна Полтавської області та ВАТ «Полтаваагротранс» (після зміни найменування ПАТ «Полтаваагротранс»). Проте, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який набрав чинності 01.01.2009 року, з даного моменту накладено мораторій на будь-яке відчуження, крім приватизації, гуртожитків; дана норма діяла до 01.01.2015 року, яка в подальшому, шляхом внесення змін до даного Закону України, продовжена до 01.01.2019 року. Посилаючись на те, що ні власником гуртожитку, ані приватним нотаріусом не було дотримано вимог зазначеного Закону України,оспорюваний договір є недійсним, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ПАТ «Полтаваагротранс», Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації нерухомого майна задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 4856 від 27.11.2014 року 2/250 частки гуртожитку (кімната № 320), розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, що укладений між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_7, що посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7, ПАТ «Полтаваагротранс» на користь ОСОБА_2 судовий збір по 243,60 гривень з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження та не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, що призвело до невідповідності рішення фактичним обставинам справи та до його незаконності й необґрунтованості, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ПАТ «Полтаваагротранс» є власником майна гуртожитку розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, що знаходиться у його приватній власності. Даний гуртожиток не включено до статутних капіталів товариства, створених у процесі приватизації. А тому посилання суду першої інстанції на мораторій Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» щодо відчуження кімнати у даному гуртожитку є безпідставним. Як власник ПАТ «Полтаваагротранс» на законних підставах володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, вчиняє щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З огляду на що, 27.11.2014 року між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ПАТ «Полтаваагротранс» передав, а ОСОБА_7 прийняв у власність 2/250 частки у праві власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що знаходиться у м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56, кім. 320.

Разом з тим, виходячи зі змісту норми ст. 814 ЦК України, перехід права власності на спірну кімнату № 320 до ОСОБА_7 автоматично не стає підставою для припинення права користування житлом для позивача.

Також, не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ПАТ «Полтаваагротранс», посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом усіх фактичних обставин справи та не дослідження і ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, з огляду на що, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги другий апелянт також зазначив, що раніше ухваленими рішеннями, що набрали законної сили було встановлено, що гуртожиток ПАТ «Полтаваагротранс» знаходиться в приватній власності юридичної особи, ніколи не був включений до статутного капіталу товариства, з огляду на що, Закон країни «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на даний гуртожиток, на що суд першої інстанції уваги не звернув та частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з положеннями п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Місцевим судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 02.07.1996 року видано ордер № 66 на вселення разом з родиною в кімнату № 320 гуртожитку, що розташований в м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56. Ордер був виданий замість ордера № 12 від 26.09.1995 року (т. 1, а.с. 13).

Жодною із сторін не заперечується, що ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_5 зареєстровані та фактично проживають у спірній кімнаті гуртожитку (т. 1, а.с. 8-11).

Згідно з договором купівлі-продажу від 29.06.1994 року, що укладений між Фондом комунального майна області та ВАТ «Полтаваагротранс» (після зміни найменування ПАТ «Полтаваагротранс»), посвідченого державним нотаріусом другої Полтавської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-1746, ВАТ «Полтаваагротранс» набуло право власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що складається з підвалу літ. «А1-9», спортклубу літ. «А-1» та підвалу літ. «А-1-1», що розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56.

Мешканцям вказаної кімнати ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 ПАТ «Полтаваагротранс» направлялись пропозиції придбати кімнату № 320 у гуртожитку за адресою: м. Полтава, вул. Київське шосе, 56 (т. 1, а.с. 104-106).

Згідно з договором купівлі-продажу від 27.11.2014 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Полтавського міського округу ОСОБА_8 № 7844523, ОСОБА_7 прийняв у власність від ПАТ «Полтаваавтотранс» 2/250 частки у праві власності на будівлю гуртожитку, що знаходиться у м. Полтаві, шосе Київське, 56. У володіння та користування покупця перейшла АДРЕСА_1 на третьому поверсі. Також, покупцеві відомо, що у відчужуваній кімнаті є зареєстровані особи (т.1 а.с.94-95 ).

Заявляючи вимогу про визнання вказаного договору недійсним з підстав, визначених ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, ОСОБА_2, з якою погодився й суд першої інстанції, посилалась на те, що сторони правочину порушили дію мораторію на відчуження у будь-який спосіб гуртожитків, встановленого п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», дія якого продовжена до 01.01.2019 року.

З вказаними доводами та висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується в повному обсязі та вважає правильними доводи апелянтів про те, що на час укладення спірного договору, гуртожиток перебував у приватній власності товариства, не був включений до його статутного капіталу, а отже, на нього не поширювався встановлений спеціальним законом мораторій на відчуження гуртожитку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 29.06.1994 року, укладеного між Фондом комунального майна Полтавської області та ВАТ «Полтаваагротранс», товариство купило державне майно цілісного майнового комплексу, до складу якого входить і гуртожиток за адресою м. Полтава, вул. Київське Шосе, 56.

На підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 07.12.2009 року ВАТ «Полтаваагротранс» є власником будівлі гуртожитку, розташованого за вищевказаною адресою, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В подальшому, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.10.2013 року по справі з позовом ПАТ «Полтаваагротранс» до ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про виділення в натурі частки нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності та визнання права власності, було виділено власнику нерухомого майна - ПАТ «Полтаваагротранс» в окремий об'єкт нерухомого майна та припинено право спільної часткової власності на будівлю гуртожитку «А-9» площею 7017,4 кв.м., розташованого по вул. Київське Шосе, 56 в м. Полтава. Визнано за ПАТ «Полтаваагротранс» право власності на частину будівлі гуртожитку літ. «А-9» площею 4659,5 кв.м., як окремий об'єкт нерухомого майна, що складає одиницю та в цілому складається з приміщень, до яких, в тому числі, відноситься і кімната №320 площею 34,1 кв.м.

Статтею319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

27.11.2014 року між ОСОБА_7 та власником майна ПАТ «Полтаваагротранс» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого покупцю передано у власність 2/250 частки у праві власності на будівлю гуртожитку, що знаходиться у м. Полтаві по вул. Київське шосе, 56. У володіння та користування покупця перейшла кімната №320 на 3 поверсі, в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_5

Частиною 3 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.

При цьому, дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). Вказаний закон набрав законної сили 01.01.2009 року.

Відповідно до п.3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше шести років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб.

В подальшому, Законом України від 28.12.2014 року «Про внесення змін до пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» було продовжено строк мораторію на відчуження гуртожитків» внесено зміни та у першому реченні пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» слова «не менше шести років» замінені словами «не менше одинадцяти років».

При вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що дія вказаного Закону може поширюватись на статус спірного гуртожитку. Так, колегією суддів було з`ясовано, що гуртожиток у якому знаходиться спірна кімната знаходиться у приватній власності самого товариства, його, як корпоративне майно, не було включено до статутного капіталу, а відтак і встановлений прикінцевими положеннями Закону мораторій не може бути застосований при його відчуженні власником.

Колегія суддів, встановивши, що сторонами при укладенні договору купівлі-продажу приміщення гуртожитку були дотримані вимоги Закону, вважає, що правові підстави для визнання такого договору недійним відсутні.

Натомість, позивачем на надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, того, що гуртожиток перебуває у приватній власності або був включений до статутного капіталу підприємства, що в свою чергу могло б бути підставою для застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

З огляду на те, що колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку недійсним, відмові у задоволенні підлягають і решта позовних вимог щодо скасування державної реєстрації про право власності за ОСОБА_7 та щодо зобов`язання нотаріуса внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду, викладені в оскаржуваному рішенні, зроблені ним не у відповідності до вірно встановлених фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Полтаваагротранс», приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_5, Полтавська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації нерухомого майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_14

З оригіналом згідно: ОСОБА_1