Номер провадження: 22-ц/785/2129/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Поліхранової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішен ня Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

12.07.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» звернулося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1, а.с. 1-2).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року позов ТОВ «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. А саме, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за договором про надання кредиту №4903353/N від 08.07.2014 року станом на 09.06.2016 року в сумі 172694, 59 грн, а також, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Компанія Дасті» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2590,41 грн (т. 1, а.с. 42-43).

17.11.2016 року відповідач по справі ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року (т. 1, а.с. 46-50).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2016 року заяву ОСОБА_2 було залишено без задоволення та розяснено його право оскаржити заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року в загальному порядку (т. 1, а.с. 63).

Так, 22.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року. Зокрема, апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповністю зясував всі істотні обставини справи. А саме: відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Натомість, ПАТ «Імексбанк» на підтвердження того, що між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання кредиту №4903353/N надає лише копію вказаного договору. Також, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції передчасно встановив, що відповідач на виконання договору про надання кредиту від 08.07.2014 року №4903353/N отримав платіжку карту VISA, так як будь які докази на підтвердження даного факту в матеріалах справи не містяться. Крім іншого, ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем не було надано жодного первинного документу, в якості доказів отримання ним кредитних коштів чи користування кредитною лінією в рамках спору, що розглядається. Разом з тим, апелянт вказує, що його не було належним чином повідомлено про заміну кредитора в зобовязанні, при цьому посилаючись на те, що на підставі ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року в редакції від 06.01.2015 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» (із наступною зміною ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті») за своєю правовою природою є договором факторингу. Між тим, на думку апелянта, нарахування позивачем по справі процентів та комісій за спірним договором є незаконним та необґрунтованим, оскільки в останнього відсутні відповідні права на здійснення таких операцій. Тому, апелянт просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія Дасті» відмовити в повному обсязі, а судові витрати покласти на позивача по справі (т. 1, а.с. 67-81).

31.01.2017 року ТОВ «Компанія Дасті» надали до суду заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 110-115).

В процесі розгляду апеляційної скарги сторонами подавалися клопотання про витребування доказів (т. 1, а.с. 124-128, 138-139, 161-163), а також клопотання про зупинення провадження по справі (т. 1, а.с. 136-137). Так, за результатами розгляду даних клопотань, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.02.2017 року було відмовлено в зупиненні провадження по справі (т. 1, а.с. 157, 158-160). А ухвалою від 22.02.2017 року було витребувано в ПАТ «Імексбанк» оригінали первинних бухгалтерських документів, що підтверджують отримання ОСОБА_2 грошових коштів на виконання умов договору про надання кредиту № 4903353/N від 08.07.2014 року, а саме: докази отримання платіжної карти, виписку по особовому рахунку ОСОБА_2 із моменту відкриття по теперішній час; заяву про видачу готівки; меморіальні та касові ордери тощо (т. 1, а.с. 167, 168-169).

В судовому засіданні представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Представник відповідача та відповідач апеляційну скаргу підтримали.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року зміні, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється. Крім цього, відповідачем не було надано до суду жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Так, у звязку з тим, що відповідач в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, то на підставі ст. 224 ЦПК України суд першої інстанції заочним рішенням від 24.10.2016 року позовні вимоги вирішив задовольнити в повному обсязі (т. 1, а.с. 42-43).

17.11.2016 року ОСОБА_2 була подана заява про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року (а.с. 46-50). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.12.2016 року заява ОСОБА_2 була залишена без задоволення(т. 1, а.с. 63).

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №4903353/N про надання кредиту. Відповідно до умов даного договору, а саме згідно з п. 1.1-1.3 банк зобовязується надати для власних потреб позичальника кредит, для сплати коштів, понад кредитовий залишок коштів на рахунку, шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок №5744980. В свою чергу, позичальник, зобовязується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користуванням кредиту у розрахунку 16% річних від суми заборгованості, комісію, передбачену договором, зокрема щомісячну комісійну винагороду у розмірі 3,39% від суми отриманого кредиту та комісію за надання кредиту у розмірі 9.99% від ліміту овердрафту, а також виконувати інші зобовязання передбачені договором. Окрім цього, кредитним договором передбачено отримання кредиту позичальником самостійно за допомогою картки у готівковій чи безготівковій формі. Максимальна заборгованість на умовах овердрафту встановлюється у сумі 100000,00грн., а дата остаточного повернення овердрафту визначена до 07.07.2017 року. Як зазначено в п.2.2.договору кредиту, моментом (днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання позичальником кредитних коштів на умовах договору, зокрема, отримання позичальником готівки чи здійснення ним безготівкового платежу з рахунку (т. 1, а.с. 8-11). Свої зобовязання за договором кредиту Банк виконав в повному обсязі, а відповідач до 31.01.2015 року виконував прийняті на себе обовязки, частково погашаючи заборгованість, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором №4903353/N (т. 1, а.с. 5), а також виписка по цьому договору за період з 08.07.2014 року по 17.03.2017 року (т. 1, а.с. 179-182). Таким чином спростовуються посилання апелянта на те, що факт отримання кредитних коштів не підтверджується матеріалами справи. Окремо колегія суддів зауважує, що в заяві про перегляд заочного рішення сам відповідач отримання грошових коштів підтверджував (т. 1, а.с. 48).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості підлягають задоволенню, проте обсяг цього задоволення повинен бути зменшений виходячи з наступного.

21.11.2014 року було укладено договір про відступлення права вимоги, яким ТОВ «Фрегат» отримав від ПАТ «Імексбанк» право вимоги за, належні останньому, кредитними договорами, які були укладені між первісним кредитором та відповідними фізичними особами, зокрема, право вимоги за кредитним договором № 4903353/N від 08.07.2014 року (т. 1, а.с. 14-16). 26.12.2014 року між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» було укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, відповідно до якого право вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Імексбанк» та відповідними фізичними особами перейшло до ТОВ «Компанія Дасті» (т. 1, а.с. 17). Так, 14.01.2015 року до ТОВ «Компанія Дасті» перейшло право вимоги, зокрема за договором №4903353/N від 08 липня 2014р., укладеним із ОСОБА_3 про що свідчить акт про виконання зобов'язань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та акт про приймання-передачу до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року (т. 1, а.с. 19-23, 24-27).

Остання сплата по кредиту № 4903353/N від 08.07.2014 року у розмірі 6 917 гривень (з яких 1236,05 грн сума процентів, 3390, 00 грн сума нарахованих комісій та 2290,95 грн сума тіла кредиту) була здійснена ОСОБА_3 в період з 07.01.2015 по 31.01.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № 4903353/N від 08.07.2014 року станом на 09.06.2016 року (т. 1, а.с. 5). Так, станом на 09.06.2016р. заборгованість за договором кредиту № 4903353/N становила в загальній сумі 172694,59грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 86306,83грн., заборгованість по сплаті відсотків 20153,76грн., заборгованість за комісією 58534,00грн., штраф 7700,00грн. (т. 1, а.с. 4).

22.06.2016 року ТОВ «Компанія Дасті» направило ОСОБА_3 претензію щодо повернення заборгованості за кредитом № 4903353/N від 08.07.2014 року відповідно до якої ТОВ «Компанія Дасті» повідомило позичальника про договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та договір про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2014 року, а також про необхідність сплатити заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 172 694, 59 грн (т. 1, а.с. 12).

Вищенаведене прямо свідчить про те, що умови кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Імексбанк» 08.07.2014 року позичальником належним чином не виконувалися.

Стаття 509 ЦК України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.Окрім цього, даною статтею передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою.

Разом з цим, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 519 ЦК України встановлює, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Так, відповідно до положень чинного цивільного законодавства, обовязкове повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні не передбачено. Тому, неповідомлення боржника про таку зміну не звільняє його від обовязку належного виконання умов договору. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних доказів щодо виконання укладеного зобовязання перед первісним кредитором.

Як встановлює ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Саме на порушення зобовязання ОСОБА_2 за договором про надання кредиту № 4903353/N від 08.07.2014 року посилається позивач. Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором чи законом. А саме: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Тому, у звязку з тим, що відповідач по справі передбачені договором обовязки належним чином не виконував, що підтверджується матеріалами справи, а крім цього, намагання позивача врегулювати спір у досудовому порядку ігнорував, про що свідчить наявна в матеріалах справи претензія, адресована ОСОБА_2, ТОВ «Компанія Дасті» на правах нового кредитора у зобовязанні отримало право стягнути з боржника суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було передано вимоги до ОСОБА_2М щодо кредитного договору № 4903353/N від 08.07.2014 року, а саме щодо заборгованості по даному договору у розмірі 93 967, 48 грн, яка складається з загальної заборгованості по основному боргу 88 597, 78 грн, нарахованих процентів 1 432, 93 грн, а також нарахованої щомісячної комісії 3 936, 77 грн (т. 1, а.с. 21, 26).

Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року (далі Закон), а саме до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику та надання поручительства.

Пунктом 7 статтею 1 визначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія Закону. Зокрема, на учасників ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому дія Закону розповсюджується не на всіх юридичних осів, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг. Як встановлено колегією суддів та підтверджено представником апелянта, ТОВ «Компанія Дасті» не являється учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно п. 1 ст. 1 даного Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що сфера дії Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на: по-перше, юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Тому, так як апелянт за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, тобто 93967,48 грн, з якихзагальна заборгованість по основному боргу 88 597, 78 грн, нараховані проценти 1 432, 93 грн, а також нарахована щомісячна комісія 3 936, 77 грн, що не суперечить нормам чинного цивільного законодавства (т. 1, а.с. 21).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює на підставі п. 1,3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором № 4903353/N від 08.07.2014 року, виключаючи з нього нарахування, здійснені після уступки права вимоги, оскільки на думку колегії суддів позивач має право лише на стягнення штрафних санкцій встановлених ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 року змінити, задовольнивши позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором частково.

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії АС054415, виданий Нововолинським МВ УМВС України в Волинській області 01.03.1996р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: 65074, м. Одеса, 1-й провулок Сурікова,2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (65017, м.Одеса, вул. Косовська, буд.2/11 Ж, оф.86, , р/р 7190 в ПАТ «ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за договором про надання кредиту №4903353/N від 08 липня 2014р. станом на 09 червня 2016року в сумі 93967,48 грн (девяносто три тисячі девятсот шістдесят сім гривень 48 коп).

Стягнути з ОСОБА_2, паспорт серії АС054415, виданий Нововолинським МВ УМВС України в Волинській області 01.03.1996р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: 65074, м. Одеса, 1-й провулок Сурікова,2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (65017, м.Одеса, вул. Косовська, буд.2/11 Ж, оф.86, , р/р 7190 в ПАТ «ОТП Банк», МФО 300528) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2590,41 (дві тисячі пятсот девяносто) гривень 41 копійка.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

23.05.2017 року м. Одеса