Справа № 308/3198/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

-головуючого судді Шепетко І. О.,

-за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

-позивача ОСОБА_2,

-представника позивача ОСОБА_3,

-представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «ЗАКАРПАТАВТОТРАНС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому, з усіма уточненнями, просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства «ЗАКАРПАТАВТОТРАНС» матеріальну та моральну шкоду в загальній сумі 5224,80 грн. Заява мотивована тим, що 18.03.2016 року, позивачу на автостанції Воловець 2, було відмовлено у видачі пільгового проїзного документу як інваліду ІІ групи з тих підстав, що Рада Громадської організації «Закарпатська обласна асоціація автомобілістів перевізників» прийняла рішення про скасування пільг для певних пільгових категорій громадян. І тому він змушений був придбати квиток, сплативши його повну вартість. Вважає, що така відмова відповідача є неправомірною та порушує його права як інваліда ІІ групи, йому спричинена матеріальна шкода, оскільки сплатив повну вартість квитка, та моральна шкода, так як незаконне та неправомірне, на його думку, ставлення відповідача до нього як інваліда, викликало у нього сильне моральне хвилювання.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просили такий задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до нормативно-правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, ВАТ «Закарпатавтотранс», будучи комерційним посередником між автомобільним перевізником та пасажиром, не несе відповідальність за незабезпечення надавачем послуг права споживача на пільговий проїзд.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З песійного посвідчення № від 17.06.2010 р. вбачається, що ОСОБА_2 є пенсіонером, призначений вид пенсії по інвалідності, 2гр. з дитинства.

Відповідно до довідки МСЕ №0182649 ОСОБА_2 має другу групу інвалідності з дитинства.

Ст. 38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що транспортне обслуговування інвалідів здійснюється на пільгових умовах.

Інваліди I та II групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда I групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт" Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Порядок транспортного обслуговування інвалідів та дітей-інвалідів на пільгових умовах визначається нормативно-правовими актами, що регламентують правила користування громадянами повітряним, залізничним, річковим,автомобільним та міським електричним транспортом.

Як вбачається із наданих фіскальних чеків, позивачем було витрачено на купівлю проїзних квитків: 18.03.2016 - 24,81 грн.; 20.07.2016 35,25 грн. та 34,63 грн.; 28.07.2016 34,63 грн., 36,63 грн., 34.63 грн. та 36,63 грн., що в загальній сумі становить 237,21 грн. Перевезником є ШІК-ТРАНС.

Згідно ст. 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції в межах своєї компетенції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

Пунктами 114, 115 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» № 176 від 18 лютого 1997 року регламентовано, що для надання послуг пасажирського перевезення перевізник укладає з автостанцією договір про надання послуг, яким визначаються перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків. Перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

З договору №397 про надання послуг автостанцією перевізникові від 29.12.2010, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Закарпатавтотранс» (далі власник) та приватним підприємством «Шік-Транс» (далі перевізник) , вбачається, що власник за завданням перевізника надає йому на території своїх автостанцій (автовокзалів) комплекс обовязкових послуг, повязаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил.

Відповідно до п. 2.1.4 даного договору, власник здійснює продаж квитків на проїзд та на перевезення багажу.

13 лютого 2015 року директором ПП «Шік-Транс» було направлено лист голові правління ВАТ «Закарпатавтотранс» з вимогою про припинення реалізації квитків пільгової категорії громадян на міжміських маршрутах з 20 лютого 2015 року, на підставі прийнятого протокольного рішення №1 від 27 січня 2015 року зборів Асоціації автомобільних перевізників Закарпатської області. Необхідність даного рішення виникла відсутністю компенсацій за пільгове перевезення на міжміських маршрутах, нестабільністю економічної і політичної ситуації в країні, державним регулюванням тарифів, що як наслідок, призводить до збитковості діяльності перевізників.

Як вбачається з повідомлення Ради ГО «Закарпатської обласної асоціації автомобільних перевізників, опублікованого «Вісті Свалявщини» № 14-15 (8286-8287) 27 лютого 2016 року, у звязку з відсутністю компенсації за пільгові перевезення пасажирів, яка не передбачена на 2016 рік у Державному бюджеті, а також обласному та районних бюджетах, з 15 лютого 2016 року перевезення пільгових пасажирів тимчасово буде здійснюватись згідно з придбаними квитками за повну вартість, крім: інвалідів І групи по зору та його супроводжуючих; інвалідів І групи; учасників АТО та членів сімей загиблих в АТО; інвалідів Другої світової війни; ліквідаторів та потерпілих від катастрофи на ЧАЕС І та ІІ категорії.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Визначено, що автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Як визначено ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Аналізуючи наведені норми Закону України «Про автомобільний транспорт», а також положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах автостанція являється лише комерційним посередником між перевізником та пасажирами, до виключної компетенції якого входить: організація і здійснення процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника; продаж проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, на встановлених перевізником умовах; диспетчерське управління; організація прибуття і відправлення автобусів; інформування водіїв щодо умов дорожнього руху, тощо.

Статтями 243, 1003 ЦК України визначено, що комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Таким чином, відповідач зобовязаний діяти в межах своїх повноважень, здійснюючи посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків.

Оскільки, як встановлено судом, відповідач здійснюючи свою комерційну діяльність діяв у межах наданих йому повноважень, був обмежений підприємцем у реалізації пільгових квитків пільговій категорії населення, а також те, що в даному випадку відповідач не є автомобільним перевезником і не здійснював перевезень, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, ст. 38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» ст.ст.35,36, 37,39, 41,42 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст.ст. 243,1003 ЦК України та керуючись ст.ст. 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ «ЗАКАРПАТАВТОТРАНС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5