Справа № 333/1952/17-ц
Пр. № 2/333/1392/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.06.2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Носаченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення місця проживання дитини, -
У квітні 2017 р. позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що у 2002 році між нею та відповідачем по справі ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 422. Від шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1. 18.06.2006 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано.
Під час сумісного проживання відповідач ОСОБА_3 отримав у власність квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя вул. Комарова, 29 А кв. 20, на підставі договору дарування від 23.01.2004 року. За адресою вказаної квартири було зареєстровано місце проживання неповнолітнього сина сторін - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2008 року позивачу стало відомо, що належну відповідачу квартиру за вищевказаною адресою, відповідач продав своєму батьку ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу. Неповнолітній ОСОБА_2 був виписаний з вищевказаної квартири. За договором купівлі-продажу ОСОБА_3 був зобов'язаний прописати неповнолітнього сина в іншому своєму житлі на протязі одного місяця з моменту реєстрації правочину, чого зроблено до теперішнього часу не було.
На підставі викладеного позивач просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 зареєструвати неповнолітнього сина ОСОБА_2 у квартирі № 20 розташованої за адресою: м. Запоріжжя вул. Комарова, 29 А кв. 20.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі.
Керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи органу опіки та піклування, та, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За ч.3 тієї ж статті визначено, що у разі якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Проживання неповнолітньої дитини окремо від батьків, які не позбавлені батьківських прав законом не передбачено.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
В силу ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено:
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції міста Запоріжжя, виданого 30.01.2003 року, актовий запис № 80.
Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 05.04.2017р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 А кв. 20 з 11.11.2005 р. по 29.01.2008р.
Як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, квартира за вищевказаною адресою, за якою саме був зареєстрований неповнолітній син сторін, під час перебування сторін в шлюбі, відповідач отримав у власність за нотаріально посвідченого договору дарування від 23.01.2004 року. На початку 2008 року позивачу стало відомо, що належну відповідачу квартиру за вищевказаною адресою, відповідач продав своєму батьку ОСОБА_4 шляхом укладення договору купівлі-продажу. Неповнолітній ОСОБА_2 був виписаний з вищевказаної квартири.
Далі позивачка пояснила суду, що за договором купівлі-продажу квартири іншій особі, відповідач ОСОБА_3 був зобов'язаний прописати неповнолітнього сина в іншому своєму житлі на протязі одного місяця з моменту реєстрації правочину, чого зроблено до теперішнього часу не було.
На підставі викладеного позивач просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 зареєструвати неповнолітнього сина ОСОБА_2 у квартирі, розташованій за адресою: м. Запоріжжя вул. Комарова, 29 А кв. 20.
Таким чином, позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження того факту, що власником квартири, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, за адресою якої позивачка просить суд зобовязати відповідача зареєструвати неповнолітню дитину, позивачем не надано.
Також позивачем не надано суду доказів, що відповідач взагалі володіє будь-яким власним житлом, але ж зареєстрований за будь-якою адресою.
З пояснень позивача вбачається, що власником квартири, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Комарова, 29 А кв. 20 є батько відповідача ОСОБА_4, проте, яке відношення на теперішній час до належної батькові відповідача спірної квартири, має відповідач доказів суду позивачем не надано.
Таким чином, жодного документального підтвердження на обґрунтування своїх вимог щодо того, хто на те5перішній час є власником спірної квартири позивачем суду не надано.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.
Згідно до ст.137 ЦПК у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.
Від позивача жодного клопотання щодо витребування доказів не надходило.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилались як на підставу свої вимог.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, , суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.
Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з відмовою у позові, вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача судового збору задоволенню також не підлягають.
Керуючись ст. 167 СК України, ст.ст. 59,60, 212-214, 224 ЦПК України, суд -
У задоволенні позовних вимог відмовити. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцять днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційного суду Запорізької області або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя А.І. Боровікова