Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел», третя особа Публічне акціонерне товариство «Київпастранс», Державна служба України з безпеки на транспорті про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гюнсел» та просив стягнути з Відповідача компенсацію за матеріальну шкоду в розмірі 158,70 гривень, а також компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

Позивач вказує, що він є інвалідом війни, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, а тому згідно з пунктом 7 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами міських та міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

17 травня 2016 року Позивач, як він вказує, мав намір здійснити поїздку з м. Києва до м. Херсон, для чого намагався скористатись автобусом, що здійснює постійні перевезення за відповідним маршрутом, який відправляється о 09.45 год з центрального автовокзалу м. Києва, перевізник - ТОВ «Гюнсел». Позивач зазначає, що в автобусі він пред'явив водієві квиток та посвідчення, яке підтверджує наявність пільги, проте водій у наданні послуги протиправно, на переконання Позивача, відмовив та в грубій формі наказав залишити автобус.

ОСОБА_1 стверджує, що внаслідок таких дій працівника ТОВ «Гюнсел» йому була заподіяна матеріальна шкода в розмірі вартості завчасно придбаного квитка на маршрут Київ-Херсон в розмірі 62,09 гривень, а також в розмірі вартості двох інших квитків, які Позивач був вимушений придбати у зв'язку з відмовою Відповідача надати йому відповідні послуги, зокрема: на маршрути Київ-Миколаїв (49,20 гривень) та Миколаїв-Херсон (47,71 гривень).

Загальна сума матеріальної шкоди, як зазначає Позивач, становить 158,70 гривень.

Крім того, як наполягає Позивач, йому було заподіяно і моральну шкоду, оскільки протиправні дії Відповідача щодо нього призвели до розладу здоров'я, у зв'язку з чим Позивачу довелось звертатись до лікаря.

У судовому засіданні Позивач та його представник підтримали позов, наполягаючи на тому, що Позивач у встановленому порядку придбав пільговий квиток на рейсовий автобус Київ-Херсон, а тому Відповідач не мав жодних передбачених законом підстав для відмови у наданні йому послуги з перевезення.

Представник Відповідача проти позову заперечував, у судовому засіданні зазначив в першу чергу на тому, що жодним чином факт відмови водія у наданні Позивачу послуги з перевезення автобусом Київ-Херсон не підтверджується, в той час як Відповідач дані обставини не визнає. Окрім того, представник Відповідача зазначив, що на сьогодні законодавчо не врегульоване питання про порядок компенсації перевізникам пільгових перевезень осіб, а тому це є підставою, на його думку, згідно із законом для відмови у наданні послуги з пільгового перевезення. Представник Відповідача також наполягав на тому, що продаж квитків на маршрути ТОВ «Гюнсел» на підставі відповідного договору здійснюється Державним підприємством «Київпастранс», і враховуючи відсутність державного замовлення на перевезення пільгових категорій громадян, зазначена компанія не мала підстав для продажу Позивачу квитка за пільговою ціною.

Від Публічного акціонерного товариства «Киїпассервіс» надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника товариства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Перелік пільг, що надаються учасникам бойових дій, визначений ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до п. 7 ст. 12 Закону учасникам бойових дій надається така пільга як безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за безпідставну відмову від пільгового перевезення пасажира, до автомобільного перевізника застосовується штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В матеріалах справи наявна відповідь Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 06.07.2016, згідно з якою під час проведеної перевірки факти, які були викладені у зверненні ОСОБА_1 щодо безпідставної відмови у пільговому перевезенні, не підтвердились.

Під час розгляду справи у суді Позивач також не зазначив доказів, які б беззаперечно підтверджували факт відмови водія маршруту ТОВ «Гюнсел» від допущення його в автобус на підставі придбаного пільгового квитка.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином лише ці обставини самі по собі є підставою для відмови у позові.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 37 Закону види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Згідно ч. 2 ст. 29 цього Закону, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Згідно із ст. 11 Закону надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту, до яких відносяться послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах, здійснюється відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб.

Закон України «Про автомобільний транспорт» не містить вичерпного переліку випадків, у яких автомобільний перевізник може відмовитися від пільгового перевезення пасажира. Однак аналіз нормативних положень дає суду підстави для висновку про те, що у випадку відсутності у автомобільного перевізника державного контракту на перевезення пільгових категорій громадян і відповідного замовлення, то такий автомобільний перевізник може відмовити в пільговому перевезенні пасажиру. Відмова з цих причин є обґрунтованою.

Під час розгляду справи встановлено, що станом на травень 2016 року ні органами виконавчої влади, ні органами місцевого самоврядування не було укладено жодного державного контракту чи договору з ТОВ «Гюнсел» на перевезення пільгових категорій громадян на міжобласних автобусних маршрутах загального користування, всупереч неодноразовим зверненням Відповідача щодо вжиття заходів по врегулюванню порядку здійснення таких перевезень, що, зокрема, підтверджується листом Міністерства фінансів України №31-09010-16-10/9004 від 29.03.2016 та листом Міністерства соціальної політики №24/02-02 від 24.02.2016. (а.с. 42,43)

Положеннями ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати в тому числі і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи, що судом не встановлено протиправної поведінки Відповідача, підстав для стягнення з нього як матеріальної, так і моральної шкоди суд не вбачає.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: