Справа № 438/1228/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/3636/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2017 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Дане рішення оскаржило ПАТ КБ «ПриватБанк».

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вважають рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначають, що строк дії договору 12 місяців, що автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії та відповідає строку дії кредитної карти, що передбачено такими частинами договору, як заява п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг. Жодна із сторін не проінформувала про припинення дії договору, тому на даний час договір діє та підлягає виконанню. Вказують на те, що суд не визначив моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності, не врахував підстави для переривання строку позовної давності. Згідно умов укладеного договору виконання зобов'язань визначено щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступним за звітним. Перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

В судове засідання відповідач не з'явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що вказана особа повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 526, 530, 610, 612, 257, 253, 261, 264, 267, 610, 1046-1050, 1054 ЦК України, а також правову позицію Верховного Суду України у Постанові, що була винесена у справі №6-160цс14 від 19.11.2014 року та відмовляючи в задоволені позову, виходив з того, що 25.03.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №б/н від 28.08.2007 року, згідно з яким відповідачу надано кредит у сумі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом - що стверджується копією заяви відповідача ОСОБА_3 від 28.08.2007 року, копією витягу зі статуту ПАТ КБ «Приватбанк», копією свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 р. зміни найменування юридичної особи. З копії підписаної відповідачем заяви від 28.08.2007 року вбачається, що ОСОБА_3 погодилася з тим, що дана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Укладений між сторонами договір є договором приєднання. Так, згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач ОСОБА_3 не виконувала належним чином своїх зобов'язань за договором та заборгованість за кредитом станом на 31.10.2016 року становить 2383,36 грн. Крім цього, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 12032,28 грн., заборгованість за пенею та комісією у розмірі - 3541,63 грн., а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 897,86 грн. грн. штраф (процентна складова). Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Зокрема, згідно умов договору, погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячними платежами. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони у кредитному договорі передбачили погашення кредиту щомісячними платежами. При цьому, згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.08.2007 року, поданого позивачем до матеріалів справи, встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 останній платіж за погашення кредиту був здійснений 06.08.2009 року, з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся лише в грудні 2016 року, що свідчить про пропущення строку позовної давності, передбаченого ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України, який закінчився ще у 06.09.2012 році, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду. Крім того, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в зв'язку з пропуском строку позовної давності суд враховував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19.11.2014 року №6-160цс14. Зокрема визначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідачем ОСОБА_3 частково погашено заборгованість у період з 24.02.14р. по 28.04.2015р., тобто після спливу строку позовної давності, який сплив ще у вересні 2012 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором після спливу строку позовної давності. З огляду на те, що відповідачем ОСОБА_3 зроблена заява про застосування позовної давності до винесення судом рішення у справі, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України суд вважав за необхідне застосувати позовну давність щодо заявлених позивачем вимог. За цих обставин, суд вважає, що враховуючи вимоги ч.4 т.267 ЦК України в задоволенні позову необхідно відмовити повністю у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, між сторонами (позивач на той час ЗАТ КБ «Приватбанк») 28.08.2007 року було укладено договірприєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України). Такий договір, який зокрема, поєднує в собі елементи кредитного договору та договору надання банківських послуг, не оспорений, не визнаний недійсним та є чинним. Відповідно до умов договору відповідач, зокрема, отримала у користування кредитні кошти у розмірі ліміту 3600 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (заява (про приєднання), умови та правила надання банківських послуг, копія паспорту відповідача а.с 7-14).

У період строку дії договору відповідачем неодноразово отримувались у кредит кошти в межах кредитного ліміту, здійснювалось погашення отриманих кредитних коштів, були нараховані відсотки за користування такими, комісія та такі частково оплачувались відповідачем (розрахунок заборгованості за договором а.с. 4-6).

Востаннє відповідачем були зняті кошти у вересні 2008 року, останнє ж погашення здійснено у серпні 2009 року, тобто у останній місяць строку дії договору та картки ( п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг) (розрахунок заборгованості а.с. 4-6).

Як вбачається, також, із розрахунку заборгованості, відповідачем дійсно було допущене неналежне виконання умов договору, внаслідок чого позивачем було нараховано розмір заборгованості, про стягнення якої заявлено у позові.

Однак позов подано з пропуском трирічного строку позовної давності, про що правильно вказано судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування такого на письмову заяву відповідача.

Так, про заборгованість позивач дізнався у грудні 2008 року, строк позовної давності переривався здійсненими відповідачем оплатами боргу, однак розпочав свій перебіг з серпня 2009 року, коли було здійснено останній платіж за договором та у останній місяць дії картки, що була видана за договором. До суду ж з даним позовом Банк звернувся у грудні 2016 року, тобто із значним, більш ніж трирічним пропуском строку позовної давності, що не заперечується і Банком.

Зважаючи на вказане, судом правильно було відмовлено у задоволені позову за пропуском строку позовної давності із правильним посиланням на норми закону та практику Верховного Суду України, що є обов'язковою до застосування, а саме постанову у справі №6-160цс14 від 19.11.2014 року, крім цього, такі висновки відповідають і правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постановах по інших справах, а саме від 24.09.2014 року у справі №6-103цс14, від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та від 12.11.2014 року у справі №6-167цс14.

Крім цього, судом вірно було враховано і те, що погашення за договором у лютому 2014 року та квітні 2014 року здійснено поза межами строку позовної давності, тому такі платежі не слід вважати фактом переривання перебігу строку позовної давності, що відповідає правовий позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1996цс16 від 29.03.2017 року, що винесена в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування.

Що стосується посилання Банку на необхідність стягнення відсотків за користування кредитом в межах трирічного строку позовної давності та відповідно із нарахуванням на таку суму штрафів, то таку позицію слід вважати помилковою.

Так, після спливу строку дії договору та картки (серпень 2009 року), зважаючи на те, що термін дії договору сторонами, у відповідності до умов договору продовжено не було, нарахування відсотків на суму непогашеного кредиту, строк давності на погашення якого минув, - слід вважати безпідставним та таким, що не відповідає умовам договору та вимогам закону, відповідно до яких нарахування відсотків, які передбачені як плата за користування кредитом здійснюється у межах строку дії договору (ст.ст. 1054, 1056-1, 1046, 1048, 509, 526, 530, 536, 625 ЦК України).

Відповідно, у разі припинення строку дії договору, нарахування відсотків слід вважати безпідставним, як і нарахування штрафів на суми, безпідставно нарахованих відсотків.

Щодо посилання позивача на правові позиції Верховного Суду України у справах №6-11цс13 від 06.11.2013р., №6-160цс14 від 19.11.2014р., №6-249цс15 від 02.12.2015р., №6-1188цс16 від 29.06.2016р., то такі слід вважати помилковими, оскільки у випадку тлумачення їх у спосіб здійснений позивачем нівелюється поняття позовної давності, що є законним способом порушника уникнути відповідальності, яке у спосіб, який застосовує його позивач не матиме правового значення, оскільки відсотки позивач, на його думку, вправі нараховувати постійно, незважаючи на закінчення строку дії договору та строки позовної давності та такий (строк позовної давності) лише надає можливість звернутись до суду з вимогою на нараховані відсотки за три роки до звернення до суду.

Враховуючи вказане апеляційну скаргу слід відхилити, рішення ж суду слід залишити без змін як таке, що відповідає вимогам закону та обставинам, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра