Єдиний унікальний номер 237/4082/16-ц Номер провадження 22-ц/775/985/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Курахівська міська рада, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Курахівська міська рада, про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, порушує норми матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, неправомірним, бездоказовим та винесено з порушенням процедури розгляду справи.

Суд порушив норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 10, 58, 60, 212 ЦПК України.

Вважає, що суд виніс рішення не дослідивши матеріали справи та не вислухавши третю сторону - Курахівську міську раду, чим порушив ст. 62 ЦПК України.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутній технічний запис усіх судових засідань, що порушує процедуру винесення рішення.

Суд не з'ясував, які докази подані у справі, не прийняв до уваги довідок про заборгованість по аліментам, та при винесенні рішення опирався лише на пояснення представника відповідача, що призвело до неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи.

В судові засідання апеляційного суду 30 травня 2017 року та 20 червня 2017 року позивачка ОСОБА_1 не з'явилася надала аналогічні заяви про перенесення розгляду справи на інші дати, посилаючись на неможливість явки до суду через хворобу дитини, проте, довідок або інших доказів цього факту суду не надала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву про розгляд справи без його участі, з рішенням суду згодний.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи Курахівської міської ради не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить отримання ним рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 27 січня 2014 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині встановлення батьківство відповідача щодо дитини ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини (а.с. 5).

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_3 народився 16 листопада 2010 року, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до довідки КП «Міська служба єдиного замовника» №638 від 12 жовтня 2016 року, разом з ОСОБА_1 та на її утриманні знаходиться її син ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно з довідкою №638 від 12.10.2016 року та актом-підтвердженням від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею проживає її дитина ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні (а.с. 7, 8).

З заяви ОСОБА_1 від 20 вересня 2016 року на ім'я міського голови видно, що вона зверталась до голови Курахівської ради про проведення профілактичної роботи з батьком малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 9). З відповіді №3117/0140 від 11 жовтня 2016 року вбачається, що виконавчим комітетом рекомендовано Мар'їнському районному центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді взяти гр. ОСОБА_2 під соціальний супровід (а.с. 10). Зобов'язати

З рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради Мар?їнського району Донецької області № 301 від 13 грудня 2016 року видно, що виконавчим комітетом вирішено надати Мар'їнському районному суду Донецької області відмову у наданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Курахівської міської ради щодо позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 (а.с. 22).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що 27 січня 2014 року рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області встановлено батьківство відповідача ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_1 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився 16 листопада 2010 року, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

З довідки №879 від 11 вересня 2015 року відділу державної виконавчої служби Мар'їнського районного управління юстиції, наданої у якості додатку до апеляційної скарги, видно, що станом на 1 липня 2015 року заборгованість за виконавчим листом №2/237/31/14 від 9 квітня 2014 року становить 31956,69 грн. (а.с. 40). З листа №1441-30/13915 від 24 листопада 2016 року Мар'їнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, наданого у якості додатку до апеляційної скарги, видно, що з відповідача ОСОБА_2 проводиться стягнення аліментів з заробітної плати, заборгованість станом на 1 листопада 2016 року становить 32376,60 грн. (а.с. 42).

Отже, одним з доводів апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що відповідач належним чином не сплачує аліменти.

Проте, цей довід апеляційний суд відхиляє тому, що заборгованість по аліментам не входить до переліку підстав для позбавлення батьківських прав, які передбачені ст. 164 СК України.

Довід апеляційної скарги щодо самоусування від виконання батьківських обов'язків та не спілкування з дитиною, апеляційний суд також відхиляє тому, що стороною не надано переконливих доказів таким обставинам.

Цей довід зводиться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Виходячи із засад диспозитивності розгляду справи та змагальності сторін, відповідно до яких на підставі ч. 3, 4 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а суд не може за власної ініціативи збирати докази, а також того, що справа в суді першої інстанції розглядалася тривалий час і сторонам неодноразово надавалась можливість надання доказів, з урахуванням встановлених обставин справи, вимог закону та наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про неповноту з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

Довід апеляційної скарги щодо відсутності технічного запису усіх судових засідань, що порушило процедуру винесення рішення, апеляційний суд відхиляє тому, що позивачкою зауважень щодо технічного запису судового засідання або зауважень на журнал судового засідання відповідно до ст. 199 ЦПК України не принесено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин, оскільки не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: