Провадження № 22-ц/779/567/2017
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 22 лютого 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму еквівалентну 13 000,00 доларів США строком до 21 лютого 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, між ним та відповідачем було укладено договір іпотеки від 22 лютого 2013 року, за умовами якого відповідач передав у іпотеку підвальне приміщення загальною площею 38,2 кв.м. по вул. Целевича Юліана, 36 у м. Івано-Франківську.

Посилаючись на те, що кошти відповідачем йому не повернуті, у звязку з чим станом на 21 грудня 2015 року заборгованість по курсу НБУ становить 306 099,30 грн., крім того, він має право на одержання процентів згідно ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в розмірі 306 099,30 грн., шляхом звернення стягнення на підвальне приміщення загальною площею 38,2 кв.м. по вул. Целевича Юліана, 36 у м. Івано-Франківську та стягнути проценти за користування грошовими коштами у розмірі 104 218,96 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 37 975,65 грн. процентів за договором позики від 22 лютого 2013 року.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22 лютого 2013 року - підвальне приміщення за №ІІІ, №V та 1/2 №ІV у будинку №36 «в» по вул. Целевича Юліана в м. Івано-Франківськ, загальною площею 38,2 кв.м., позначені в плані літерою «А», шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну для реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики від 22 лютого 2013 року в розмірі 306 099,30 грн. позики, 37 975,65 грн. процентів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500 грн. витрат на правову допомогу, 3 440,74 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права

Зазначає, що позивач не направляв досудової вимоги на адресу відповідача, а тому предявлений позов є передчасним.

Судом першої інстанції в порушення норм статті 39 Закону України «Про іпотеку» не було визначено вартості предмету іпотеки.

Крім того, судом не зазначено в рішенні суду, що стягнення процентів, судового збору та витрат на правову допомогу слід проводити за рахунок предмета застави.

Вважає, що нарахування процентів на підставі ст. 1048 ЦК України, зокрема, з визначенням на рівні облікової ставки Національного банку України, можливе лише щодо зобовязань, визначених у національній грошовій одиниці. Однак у договорі позики встановлений еквівалент у іноземній валюті, а в рішенні суду вказаний еквівалент у доларах США, а тому стягнення процентів за рішенням суду є неправомірним.

Також позивач не надав доказів скільки часу витратив фахівець в галузі права на надання правової допомоги, у звязку з чим сума в розмірі 500 грн., яку судом було задоволено як витрати на правову допомогу, є необґрунтованою.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційним судом справа неодноразово призначалася до розгляду, в судові засідання ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не зявлялися, хоча про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку були повідомлені.

У судові засідання, призначені на 06 квітня 2017 року, 12 травня 2017 року, 24 травня 2017 року від представників ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надходили заяви про розгляд справи у їх відсутності.

В судове засідання, призначене на 06 червня 2017 року, від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 поступило клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із її зайнятістю у розгляді іншої справи.

Враховуючи неодноразову неявку апелянта та його представників у судові засідання, колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 104 000,00 грн., що на момент укладення даного договору було еквівалентом 13 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязався повернути суму еквівалентну 13 000,00 доларів США до 21 лютого 2014 року за офіційним курсом НБУ на день повернення в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 11 укладеного договору позики, своїм підписом під цим договором позичальник засвідчив, що сума позики ним одержана в момент підписання даного договору.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики грошових коштів, 22 лютого 2013 року між сторонами укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 підвальне приміщення за №ІІІ, №V та 1/2 №ІV у будинку №36 «в» по вул. Целевича Юліана в м. Івано-Франківськ, загальною площею 38,2 кв.м., позначені в плані літерою «А», яке належить іпотекодавцю на праві власності, вартістю 120 000 грн.

ОСОБА_3 зобовязання за договором позики не виконав, унаслідок чого станом на 21 грудня 2015 року заборгованість становить 13 000,00 доларів США, що по курсу НБУ на цю дату становить 306 099,30 грн.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно проведеного позивачем розрахунку розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 23 березня 2013 року по 23 жовтня 2015 року, загальна сума нарахованих процентів становить 104 218,96 грн.

Апелянт, заперечуючи позов, подав до суду першої інстанції письмове заперечення з підстав невірного розрахунку процентів та подав свій розрахунок, за яким розмір процентів складає 37 975,65 грн.

Перевіряючи правомірність проведених розрахунків розміру процентів позивачем та відповідачем, судом першої інстанції вірно визначено суму заборгованості за договором позики від 22 лютого 2013 року, яка складається із суми боргу - 306 099, 30 грн. та процентів за користування позикою у сумі 37 975,65 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 порушив свої зобовязання за договором позики, в установлений договором строк суму позики не повернув, у звязку з чим підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики в розмірі 306 099,30 грн. та процентів в розмірі 37 975,65 грн.

Способом реалізації предмета іпотеки суд визначив проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, зазначивши в резолютивній частині судового рішення про те, що початкова ціна предмета іпотеки повинна бути визначена на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року (справи № 6-53цс15, 6-63цс15), від 16 вересня 2015 року (справи № 6-495цс15 та 6-1193цс15), від 27 травня 2015 року (справа № 6-332цс15), від 10 червня 2015 року (справа № 6-449цс15), від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15), від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-340цс15), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2026цс15), які відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обовязковими для всіх судів України.

Разом з тим, суд, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах за ціною, не нижчою за визначену в процесі виконавчого провадження, не зазначив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах у грошовому вираженні.

Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про встановлення початкової ціну, виходячи із визначеної ціни за згодою сторін в договорі іпотеки, оскільки після зазначеної дати інша оцінка предмету іпотеки не проводилася і клопотання про призначення експертизи з метою визначення ринкової вартості предмету іпотеки, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції не заявлялось.

Крім того, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, одночасно стягнув заборгованість за процентами у розмірі 37 975,65 грн. та звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором позики та процентами, тоді як одночасне звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за процентами є виконанням зобовязання у подвійному розмірі.

У звязку з наведеним, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог слід змінити та в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 22 лютого 2013 року в розмірі 344 074,95 грн., яка складається із суми боргу - 306 099,30 грн., процентів за користування позикою у сумі 37 975,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - підвальне приміщення за №ІІІ, №V та 1/2 №ІV у будинку №36 «в» по вул. Целевича Юліана в м. Івано-Франківську, загальною площею 38,2 кв.м., позначені в плані літерою «А», яке належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 13 січня 2012 року шляхом продажу вказаного підвального приміщення на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною для реалізації предмета іпотеки визначеної в договорі іпотеки в сумі 120 000,00 грн.

Згідно п. 5.2 договору іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем зобовязань за договором позики та/або за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі іпотекодержателем зазначається: стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у строк, що не перевищує 30 календарних днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи, 10 червня 2015 року відповідачу було направлено досудову вимогу, за змістом якої представник іпотекодержателя вимагав в термін до тридцяти днів з моменту отримання листа здійснити всі дії по погашенню заборгованості та повернення позики в цілому.

Проте, рекомендований лист було повернуто адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

А тому доводи апеляційної скарги про те, що предявлений позов є передчасним не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що нарахування процентів можливе лише щодо зобовязань, визначених у національній грошовій одиниці, а тому стягнення процентів за рішенням суду є неправомірним, оскільки такі проценти є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що задоволена судом сума у розмірі 500 грн., як витрати на правову допомогу є необґрунтованою, оскільки на підтвердження оплати послуг наданих фахівцем в галузі права суду представлено квитанцію, яка свідчить, що за надання правової допомоги сплачено коштів в розмірі 2 500 грн.

А тому, враховуючи часткове задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення 500 грн. за надання правової допомоги.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат ухвалено з дотриманням вимог закону, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 22 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що станом на 21 грудня 2015 року становить 344 074,95 грн. і складається із суми боргу - 306 099, 30 грн., процентів за користування позикою у сумі 37 975,65 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору від 22 лютого 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме - підвальне приміщення за №ІІІ, №V та 1/2 №ІV у будинку №36 «в» по вул. Целевича Юліана в м. Івано-Франківську, загальною площею 38,2 кв.м., позначені в плані літерою «А», яке належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 13 січня 2012 року шляхом продажу вказаного підвального приміщення на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною для реалізації предмета визначеної в договорі іпотеки в сумі 120 000,00 грн.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_7