Єдиний унікальний номер 229/3693/16-ц Номер провадження 22-ц/775/844/2017
Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л.
Доповідач Новосядла В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Краснощокової Н.С., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником будинку №5 по вулиці Лугове в с. Тоненьке Ясинуватського району Донецької області, який 16 січня 2015року був зруйнований в результаті терористичного акту: декілька снарядів влучили в житловий будинок та зруйнували його і присадибні будівлі та споруди.

В результаті терористичного акту будинок і присадибні будівлі та споруди мають нежилий стан, потребують нового будівництва і не можуть використовуватися для подальшого проживання в ньому.

Через пошкодження будинку позивачка вимушена була покинути будинок та проживати у гуртожитку м. Добропілля, вул. Першотравнева, 59а, де і знаходиться до теперішнього часу.

Пошкоджений будинок не був застрахований.

Позивачка звернулась до слідчого відділення Авдіївського відділення поліції Красноармійського відділу поліції ГО ГУМВД України у Донецькій області з заявою про злочин. Вказана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000039 від 14 квітня 2015 року.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок загальна площа житлового будинку складає 94,9 кв.м., діюча опосередкована вартість спорудження житла по Донецькій області за 1 кв.м. (з урахуванням ПДВ) складає 8 947 грн.

Відповідно до частини 10 статті 86 Кодексу цивільного захисту України у неї є право на грошову компенсацію в розмірі 849 070 гривень 30 копійок.

Обов*язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини.

Під час розгляду справи представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить відшкодувати позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом у вигляді зруйнованого житлового будинку в сумі 1 156 356 гривень 50 копійок (з 01 жовтня 2015 року вартість одного метру будівництва (з урахуванням ПДВ) складає 12 185 грн.), шляхом їх стягнення з Державної казначейської служби України.

Позивач обґрунтовує зміну позовних вимог тим, що 26 жовтня 2015 року були прийняті зміни щодо індексації вартості будівельних робіт, продукції промислового виробництва та опосередкованої вартості будівництва, відповідно до яких вартість одного метру будівництва (з урахуванням ПДВ ) складає 12 185 гривень.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції.

Не погодившись із рішенням суду, позивачка принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі з таких підстав:

- помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог через відсутність добровільної згоди позивачки на передачу обєкту нерухомості органу місцевого самоврядування, оскільки неможливо передати майно, якого не існує через його знищення і діючим законодавством не передбачено порядку передачі,

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивачка бажає збудувати новий будинок на належній їй земельній ділянці, а чинне законодавство не зобовязує особу передати належну їй земельну ділянку в обмін на отриману компенсацію,

- держава не забезпечила особисту і майнову безпеку людей, що знаходяться під її юрисдикцією, а тому відповідно до норм Міжнародного права держава повинна виплатити компенсацію за пошкоджене майно.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник позивачки підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Звертаючись в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції, позивачка посилалась на те, що 16 січня 2014 року в результаті терористичного акту, під час проведення антитерористичної операції, в її житловий будинок влучили декілька снарядів та зруйнували його та присадибні будівлі біля будинку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що будинок позивачки був ушкоджений в період проведення і внаслідок антитерористичної операції. Відшкодування шкоди, заподіяної громадянину терористичним актом покладається на державу і відшкодовується за рахунок Державного бюджету України. Оскільки відповідно до частини 9 статті 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок держави здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання, а позивачка добровільно не передала свій будинок державі, маючи намір відновити зруйнований будинок, то право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої її майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції у позивачки не виникло.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що для настання відповідальності за статтею 258 Кримінального Кодексу України вирок щодо винної особи не є необхідним.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористичний акт це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена ст. 258 КК України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258-260, 443, 444, а також іншими статтями КК України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до КК України.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 10ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої житловому будинку позивачки внаслідок терористичного акту, позивачка повинна довести ці обставини і надати докази на їх підтвердження.

На підтвердження позовних вимог позивачкою були надані правоустановчий документ на будинок, технічна документація на нього, Акт обстеження житлового будинку, довідка Авдіївського відділення поліції Красноармійського відділу поліції та інш.

Згідно із наданими позивачкою доказами вона є власником житлового будинку №5 по вулиці Лугова в с. Тоненьке, Ясинуватського району Донецької області, загальною площею 94,9 кв.м, житловою площею 45,2 кв. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шахтарською державною нотаріальною конторою від 01 липня 2016 року за реєстровим номером 10.

Відповідно до Акту обстеження нерухомого майна №2 від 11 листопада 2015 року житловий будинок знищений на 80% і для подальшого проживання в ньому не придатний. Необхідно провести капітальний ремонт. Виявлені наступні пошкодження: зруйнована покрівля житлового будинку - 100%; пошкоджені несучі стіни - 50%; пошкоджені віконні та дверні прорізи - 100%; господарські будівлі - 50%; паркан - 50%; відсутні вікна та двері - 100% (а.с. 22-23).

Згідно із повідомленням Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області №02-17 від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 з приводу надання грошової компенсації за рахунок держави за зруйноване майно та з приводу добровільної передачі пошкодженого будинку №5 по вул. Лугова в с. Тоненьке Ясинуватського району Донецької області до органів місцевого самоврядування не зверталась (а.с. 117).

За Довідкою Авдіївського відділення поліції Красноармійського відділу поліції від 14 квітня 2015 року по факту пошкодження її будинку №5 по вулиці Луговій у с. Тоненьке Ясинуватського району Донецької області, який мав місце 16 січня 2015 року в результаті обстрілу с. Тоненьке невстановленими особами, була зареєстрована заява ОСОБА_1, яка внесена в ЄРДР за №0000039.

Кримінальна відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки передбачена частиною 2 статті 194 Кримінального Кодексу України.

Кримінальна відповідальністю за вчинення терористичного акту передбачається статтею 258 Кримінального Кодексу України.

Таким чином, умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду і заподіяння майнової шкоди в результаті терористичного акту є різними видами кримінального злочину, відповідальність за які передбачена відповідно статтями 194 і 258 Кримінального Кодексу України.

Вказані злочини є самостійними злочинами і повинні бути доведені у встановленому законом порядку.

Тобто підстави позову про відшкодування шкоди, завданої руйнування житлового будинку у результаті терористичного акту і умисне знищення будинку, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, є різними і самостійними підставами позову, вирішення яких регулюється різними нормами матеріального права та відповідно підлягає доказуванню на підставі різних фактичних даних.

Згідно із Актом обстеження житлового будинку №2 від 11 листопада 2015 року будинок позивачки був зруйнований у результаті влучення з артилерійської зброї під час бойових дій, що повязані з проведенням на території області антитерористичної операції.

В позовній заяві позивачка ставить питання про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок терористичного акту.

Однак, жодних належних доказів про наявність вироку у кримінальній справі, який набрав чинності, позивачкою надано не було.

Висновок суду першої інстанції про те, що для настання відповідальності за пошкодження майна терористичним актом як злочином, відповідальність за яке передбачена статтею 258 Кримінального Кодексу України, не потрібен вирок суду, який набрав чинності, зроблений із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що житловий будинок і надвірні побудови, які належать позивачці, були зруйновані внаслідок терористичного акту, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права і відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення.

Враховуючи, що позивачка не довела в суді факт руйнування її жилого будинку з надвірними та господарськими побудовами внаслідок терористичного акту, то в задоволенні її позовних вимог необхідно відмовити з цих підстав.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, Апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої майну терористичним актом під час проведення антитерористичної операції, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: