У Х В А Л А

іменем україни

06 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання поширеної інформації недостовірною, захист честі, гідності та ділової репутації за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 в залі апеляційного суду Тернопільської області під час судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в присутності складу суду та свідків поширив про нього недостовірну інформацію, зокрема сказав: «...людина зарізав свою матір і посадив батька на 15 років...», що не відповідає дійсності.

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, ОСОБА_3 просив визнати поширену інформацію недостовірною і зобов'язати відповідача з моменту набрання рішенням законної сили у місячний термін спростувати її шляхом публічного виступу у присутності позивача перед колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області, яка розглядала цивільну справу, повідомивши, що все сказане на судовому засіданні 22 вересня 2015 року не відповідає дійсності; принести письмові вибачення позивачеві рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_1; опублікувати вибачення та спростування в місцевій пресі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_3, інформацію, поширену ОСОБА_4, 22 вересня 2015 року в залі судового засідання апеляційного суду Тернопільської області під час розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, а саме - «… Людина, яка вбила власну матір і батько відсидів 15 років …». У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що поширена відповідачем інформація є негативною, оскільки у ній стверджується про вчинення позивачем кримінального правопорушення та відбування його батьком покарання за вчинення кримінального правопорушення, на підтвердження чого ОСОБА_4 доказів не надав, тому вона також є недостовірною та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_3

Такі висновки судів є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права, а поданим сторонами доказам надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що 22 вересня 2015 року ОСОБА_4 в залі апеляційного суду Тернопільської області під час судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в присутності складу суду та свідків сказав: «... Людина, яка вбила власну матір і батько відсидів 15 років...», відносячи ці слова на адресу ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Поширена ОСОБА_4 інформація, зокрема: «...людина, яка вбила власну матір і батько відсидів 15 років...», стосується ОСОБА_3 і є негативною, та такою, що принижує честь і гідність позивача, так як нею стверджується про вчинення ним конкретного кримінального правопорушення та відбування його батьком покарання за вчинення кримінального правопорушення. При цьому вказана інформація є недостовірною, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на її підтвердження.

Поширення вказаної вище інформації у судовому засіданні при розгляді цивільної справи підтверджується звукозаписом судового засідання і його текстовою роздруківкою.

Доводи касаційної скарги про те, що спірне висловлювання ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_3 було оціночним судженням є безпідставними, оскільки висловлювання містить конкретне звинувачення ОСОБА_3 у тому, що він винний у смерті матері та у тому, що його батько був позбавлений волі строком на 15 років за кримінальне правопорушення.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналіз наведених норм права та фактичних обставин, а саме поширення інформації, свідчить про те, що відповідач поширив відомості фактичного характеру, вказавши на конкретну кримінально-карну дію позивача, на подію і результат. Ця інформація не мала жодного відношення до справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висловлювання відповідача містить обвинувачення іншої особи у вчиненні кримінального правопорушення, що можна перевірити на істинність і спростувати, тому воно не є оціночним судженням, а є саме недостовірною інформацією, що порочить честь і гідність цієї особи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Отже, суди вірно визначились із характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська