Справа № 653/3433/16-ц
Провадження № 2/653/312/17
РІШЕННЯ

іменем України

13.06.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шарко Н.А.,

секретаря Тимашової Т.А.,

позивача ОСОБА_1, та її представника ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки у натурі із земельної ділянки, що є спільною сумісною власністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила виділити їй в натурі, належну їй 1/1 частку із земельної ділянки, що є спільною власністю з відповідачем, з організацією виходу та виїзду ОСОБА_1 з вул. Коцюбинського, ОСОБА_3 з організацією виходу та виїзду з вул. ОСОБА_5, за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Коцюбинського, 24.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач по справі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2012р. є власницею цілого житлового будинку літ. «Б» з відповідними господарськими будівлями та спорудами, а також є власницею земельної ділянки під вказаними обєктами нерухомості, що перебуває у спільній сумісній власності. Власником будинків під літ. «А», та «Л» з відповідними господарськими будівлями та спорудами та частиною земельної ділянки відповідно володіє відповідач по справі. Зазначає, що оскільки земельна ділянка в натурі на місцевості не виділена, тому вона позбавлена можливості розпоряджатись належною їй частиною, у звязку з чим змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначила, що має намір розпорядитись своєю частиною земельної ділянки, однак не може домовитись з відповідачем щодо розміру земельних ділянок та облаштування вїзду/виїзду, тому змушена була звернутись до суду з даним позовом. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що позивачу на праві власності належить ціла частина зазначеної земельної ділянки, а тому просила виділити її із спільної сумісної власності в натурі.

Відповідач та представник відповідача проти позову заперечив, зазначили, що позивач по справі не належним чином оформила документи на будинок, у звязку з чим виникла невідповідність у долях на нерухоме майно, що розташоване на спірній земельній ділянці. Крім того, зазначили, що земельна ділянка належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, а тому виділення цілої частини із вказаної земельної ділянки призведе до порушення прав відповідача на володіння належною йому частиною земельною ділянкою. Просили у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, та оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 липня 1983р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, останній придбав у власність 39/100 частин жилого будинку, житлова площа якого складає 50,4 кв.м. та відповідну частину надвірних будівель по вул. Коцюбинського,24 який розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м. Також в користування до покупця перейшло право користування на дві жилі кімнати площею 14,6 кв.м., кухню, коридор, сарай літ. «Б» та сарай літ. «В», відповідно до поверхового плану на будинок. Вказаний договір був зареєстрований в органах БТІ 29 липня 1983р.

Решта домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами у розмірі 61/100 частин належало ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22 червня 1993р.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради народних депутатів за №453/16 від 18 червня 1986р. «Про дозвіл на будівництво нового житлового будинку», вирішено надати дозвіл ОСОБА_3 дозвіл на будівництво нового будинку жилою площею 40,0 кв.м., замість старого жилого будинку, який підлягає зносу у дворі загального користування, по вул. Коцюбинського,24 у м. Генічеську.

01 червня 1988 р. Генічеською міською радою прийнято рішення за №438 «Про закріплення частини земельної ділянки, будівництво гаражу ОСОБА_3 по вул. Коцюбинського,24 у м. Генічеську», яким вирішено закріпити за ОСОБА_3 частину земельної ділянки площею 100 кв.м. по вул. Коцюбинського,24; дозволено останньому будівництво авто гаражу площею 18 кв.м. за зазначеною адресою.

Рішенням Генічеської міської ради народних депутатів від 08 вересня 1992 р. за №337, вирішено прийняти в експлуатацію жилий будинок ОСОБА_3, який розташований по вул. Коцюбинського,24, із жилою площею 41,8 кв.м., загальною площею 66,1 кв.м. Також зазначено при будинку мається сарай літ. «Е», розміром 26,7 кв.м., сарай літ. «Г» площею 33,6 кв.м., тамбур літ. «г», площею 6,7 кв.м., сарай літ. «К», площею 5,5 кв.м., гараж літ. «М» площею 17,7 кв.м., тамбур літ. «Л», площею 5,9 кв.м.

25 листопада 1998р. виконавчим комітетом Генічеської міської ради прийнято рішення за №276 «Про затвердження ідеальних часток між співвласниками на домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську». Вказаним рішенням вирішено затвердити розрахунок ідеальних часток на домолодіння №24 по вул. Коцюбинського у слідуючих частках: ОСОБА_3 3/5 частки, ОСОБА_7 2/5 частки.

23 грудня 1998р. на підставі рішення Генічеської міської ради від 16 грудня 1998р. за №304 «Про оформлення права власності на житлові будинки», ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на 3/5 частин, а ОСОБА_7 - на 2/5 частин домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську, що належали їм на праві особистої власності. У цілому домоволодіння складається з двох будинків. Реєстрація права власності на вказану частку відбулась 24 грудня 1998р., Генічеським державним бюро технічної інвентаризації.

04 грудня 2008р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини домоволодіння, за яким остання придбала у власність 2/5 частин домоволодіння з надвірними будівлями №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеського, що розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м., яка знаходиться у користуванні згідно з рішенням Генічеської міської ради від 04 лютого 1954р. за №438.

Згідно умов вказаного договору вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташовані два житлових будинки літ. «А», площею 63,5 кв.м., та літ «Л.», площею 66,1 кв.м., дві веранди, літ. «а», «а1», три тамбури літ. «л», «б», «г», літня кухня літ. «Б», чотри сараї літ. «Г», «Е», «З», «К», сарай літ. «В», два душі літ. «Д», «З1», вбиральні літ. «Ж», гараж літ. «М», споруди 1-3.

Право власності за ОСОБА_1 було зареєстрованому у Генічеському ДБТІ 10 грудня 2008р.

28 січня 2010р. виконавчим комітетом Генічеської міської ради було прийнято рішення №17 «Про реєстрацію самовільно збудованих будівель і споруд», згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на реєстрацію сараю літ. «Є», та «Г», літню кухню літ. «І», тамбур літ. «і», за адресою вул. Коцюбинського,24 у м. Генічеську.

28 грудня 2012р. ОСОБА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 15 листопада 2012 р. за №421, було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок «Б», який розташований по вул. Коцюбинсмького,24 у м. Генічеську, загальною площею 43,2 кв.м., який належить останній на праві власності та частка складає 1/1.Також зазначено опис обєкта: житловий будинок літ. «Б», тамбур літ. «б», сарай літ. «Є», «І», літня кухня літ. «Ї», тамбур літ. «ї».

Рішенням Генічеської міської ради від 02 вересня 2014р. за №1003 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд» вирішено затвердити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення у спільну сумісну власність земельної ділянки площею 0,1000 га, за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Коцюбинського,24, кадастровий номер :01:001:0609, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради; передано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 безоплатно у спільну сумісну власність вищезазначену земельну ділянку.

На підставі вказаного рішення, державним реєстратором Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 вересня 2014р. за №27308711, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка за адресою: вул. Коцюбинського,24 у м. Генічеську, та розмір частки складає 1/1.

Оскільки між сторонами виник спір щодо користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній сумісній власності, тому позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно ст.ст.78,79 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Фактично це означає, що власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб.

Власник майна або уповноважена ним особа можуть поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину.

Стаття 355 Цивільного кодексу України передбачає, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Так, частини перша та друга статті 370 Кодексу встановлює, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При цьому, частиною третьою статті 370 Кодексу передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 Кодексу. Тобто, в порядку, передбаченому для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини перша - третя статті 372 Кодексу).

Стаття 89 Земельного кодексу України передбачає, що земельна ділянка також може перебувати на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку.

Згідно ч.5 ст. 89 Земельного кодексу України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частина 4 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо іншого не передбачено в договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм ст. 120 Земельного кодексу України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Судом встановлено, що на час набуття позивачем та відповідачем часток домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську, земельна ділянка площею 910 кв.м. за вказаною адресою перебувала на праві користування, згідно з рішенням Генічеської міської ради від 04 лютого 1954р. за №438.

З матеріалів справи встановлено та підтверджено сторонами, про те, що згідно свідоцтво про право власності від 23 грудня 1998р. ОСОБА_3 володіє 3/5 часток домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську, та ОСОБА_1 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04 грудня 2008р. належить 2/5 частин цього домоволодіння.

У той же час, в ОСОБА_1 наявне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2012р. на житловий будинок «Б», який розташований по вул. Коцюбинського,24 у м. Генічеську, частка якого складає 1 цілу.

Згідно з п.п.3.1,3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна № 55, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041 у разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника у спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається у простих правильних дробах (1/2, 1/3, 3/5 тощо). При цьому вказані у правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на обєкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Однак, як було встановлено у судому засіданні частки співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську у сукупності не складають одиницю (3/5 +2/5 +1/1).

У відповідності до приписів ч. 3 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004р. за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд не відповідають вищенаведеним правовим нормам, між сторонами відсутня домовленість щодо розміру та конфігурації належних їм часток земельної ділянки, тому суд позбавлений можливості провести реальний виділ частки вищевказаної земельної ділянки.

При цьому, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить виділити їй у власність 1/1 частку із земельної ділянки, що перебуває на праві спільної сумісної власності, а відтак на думку суду не можливо виділити із цілої однієї частки одну цілу частку, бо в такому разі буде істотно порушено право власності іншого співвласника, оскільки фактично призведе до втрати ним цього права.

Крім того, по справі була проведена судова земельно-технічна експертиза судовим експертом ОСОБА_8, проте її висновки суд не може прийняти до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи, містять перекручені факти щодо розміру часток співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння №24 по вул. Коцюбинського у м. Генічеську, а тому позбавляють суд можливості встановити правильний варіант поділу земельної ділянки.

У той же час слід зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Однак, як було встановлено у судовому засіданні, позивач та її представник своїм правом передбаченим ЦПК України щодо зміни підстав позову, чи уточнення позовних вимог не скористались, а тому суд розглянув його за тими вимогами, які були викладені у ньому.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо виділення їй в натурі належної їй частки земельної ділянки у визначений нею спосіб суперечать вимогам чинного законодавства та порушують права відповідача, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_9