Справа № 279/635/17
Номер рядка звіту 42
номер провадження 2/279/917/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила і просить вселити її в будинок №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні даним житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що відповідно до договору дарування відповідачу належить житловий будинок №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені. В даний час, вона тимчасово проживає за іншою адресою так, як відповідач (її дядько) чинить їй перешкоди у користуванні житлом, вигнав з будинку і змінив замки на вхідних дверях. В той же час, вона постійно проживала в даному будинку, зареєстрована в ньому, а також іншого житла не має. Під час її проживання, вона в певній мірі несла витрати по утриманню будинку на рівні з попереднім власником будинку (її бабусею) так і з відповідачем. Всі спроби вирішити питання в добровільному порядку результатів не дали. З приводу вселення вона зверталась до Коростенського ВП, було проведено перевірку, але жодних заходів щодо вселення не вжито.

Позивач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних в позові та просили їх задовольнити. Позивач вказала, що в даний час тимчасово проживає за іншою адресою у свого знайомого, так як відповідач (її дядько) чинить їй перешкоди у користуванні житлом, вигнав з будинку, змінив замки на вхідних дверях, а ключів не дає. У неї з відповідачем склались неприязні стосунки, але в спірному будинку вона проживала з самого народження так, як жили з бабусею однією сімєю, та доглядала ії і піклувалася про неї. Батьки з нею не проживали май же ніколи, вона постійно жила з бабусею, допомагала їй по господарству, сплачувала кошти за будинок, як за кошти, що давала бабуся так і за свої кошти, які мала особисті так і ті, що давала їй матір. З ними жив і бабусин син, відповідач у справі. Крім того, вона зареєстрована в даному будинку за згодою колишнього власника її бабусі, іншого житла не має. В будинку залишились її особисті речі. Договору найму не заключала так, як ніхто не пропонував. Всі спроби вирішити з відповідачем питання щодо користування будинком результатів не дали, він продовжує чинити їй перешкоди у користуванні будинком, ображає, погрожує, ключів від будинку не дає і в будинок не впускає, посилаючись при цьому, що він є єдиним власником даного будинку. Заперечення відповідача не визнають.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимог не визнав, а свої заперечення, що викладені письмово та приєднані до справи підтримав в повному обсязі. Зазначив, що позивачка є його племінницею та зареєстрована в спірному будинку. Між ними склались неприязні стосунки про, що свідчать звернення до правоохоронних органів. Позивачка в будинку не проживає з травня 2016 року, що стверджується актом, долученим до справи, ніде не навчається і не працює, жодних витрат по утриманню будинку не несла, участі у господарстві не приймала, особистих речей її в будинку не має. Він є єдиним власником спірного будинку і має право розпоряджатися ним на власний розсуд. Договору найму житлового приміщення з позивачкою не укладав. Відповідач підтвердив той факт, що він чинить позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені та змінив замки в будинку, нових ключів від будинку він позивачу не давав. Проте заперечив щодо задоволення судом позову, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені Житомирської області відповідно до договору дарування від 15.07.2010 року, що зареєстровано в реєстрі №2552 приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4 (а.с. 25,27).

За даною адресою зареєстрована й позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується довідкою КВЖРЕП №1 за №79 від 31.01.2017 року, копією паспорта та копією будинкової книги на будинок №25-Б по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта), що знаходиться в м.Коростені (а.с.5,6,32-34). Даний будинок був постійним місцем її проживання, так як живе вона там з народження, бабуся піклувалася про неї, вона їй допомагала по господарству, проживали всі разом, як одна сім`я. Ці обставини відповідачем не оспорювались та спростовано не було.

Право на житло гарантоване людині ст.ст. 47,48 Конституції України. Так, ч.3 ст.47 Конституції проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного Кодексу України.

За змістом ст.64 ЖК України до членів сімї власника будинку належать дружина власника будинку, їх діти та батьки. Членами сімї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.

Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися неприязні стосунки, як позивач так і відповідач постійно проживали у спірному будинку, з ними проживала і бабуся позивачки, вона ж матір відповідача ОСОБА_5, однак відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, що підтверджується фактом заміни ним замків та відсутністю у позивачки ключів від будинку про, що не заперечив і сам відповідач. Договору найму житлового приміщення відповідач з позивачкою не укладав та доказів відмови у його укладанні не надав.

Іншого житла позивачка не має, що стверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.43).

Позивачка зверталась із заявою до Коростенського ВП про те, що її дядько ОСОБА_2, відповідач у справі, замінив замки на дверях будинку в якому вона проживає та не впускає її до будинку. Дані обставини не заперечуються відповідачем та підтверджуються змістом висновку ДОП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 06.02.2017 року, з якого вбачається, що гр.ОСОБА_2 чинив перешкоди позивачу в користуванні спірним будинком (а.с.14-16).

А тому, право позивача на користування спірним житловим будинком порушене і його слід відновити шляхом вселення позивача в житловий будинок №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені Житомирської області.

Аналізуючи наданий відповідачем акт про те, що ОСОБА_1 у спірному будинку не проживає з травня 2016 року, особистих речей її в ньому не має, на увагу не заслуговуєта є неналежним доказом, оскільки в акті відсутня повна дата його складання (а.с.35).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції від 16.02.2017 року та 16.03.2017 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1280,00 гривень, тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,15,60,88,213215 ЦПК України, ст.ст.319,405 ЦК України, ст.ст.9,64,150,156 ЖК України, ст.ст. 47,48 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до житлового будинку №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені Житомирської області.

Зобов`язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком №25-Б, що знаходиться по вул.І.Котляревського (К.Лібкнехта) в м.Коростені Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Невмержицька О.А.