Справа № 182/5596/17
Провадження № 2/0182/3653/2017
12.12.2017 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Тихомирова І.В.
секретаря Рахуба О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.
За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з грудня 2013 року її племінник ОСОБА_2Ю, який не приймає участі в утриманні житла, заважає ОСОБА_1 вільно розпоряджатися нерухомістю, у звязку з чим позивачка вимушена звертатися до суду.
Сторони у судове засідання не зявилися. ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце судового розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Конверт із судовою повісткою та копією позову з доданими документами повернувся на адресу суду у звязку із закінченням термінів зберігання. Жодних заяв до суду від нього не надходило, причини неявки суду невідомі. (а.с.14-15)
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.
Також, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим слухати справу з винесенням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1197 належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.4-5).
За вказаною адресою зареєстрований племінник позивачки ОСОБА_2 (а.с.7), який з 28 грудня 2013 року там фактично не проживає, про що 06.10.2017 року за участі сусідів було складено Акт № 481 про не проживання, затверджений головою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Куба 10» (а.с.6).
Наразі фактичне місцезнаходження відповідача не відоме. З пояснень позивачки, наданих у позові, вбачається, що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі її матірю, яка доводилася ОСОБА_2 бабусею, та яка була власницею квартири до дня смерті. У грудні 2013 року ОСОБА_2 виїхав у невідомому напрямку, звязок із позивачкою майже не підтримує.
Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку, що ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй квартирою, змушує її нести додаткові витрати на утримання житла і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі.
Враховуючи, що відповідач майже чотири роки не проживає у належній позивачці квартирі, не несе жодних витрат по її утриманню, його особистих речей там немає, зважаючи на те, що він протиправно створює позивачці перешкоди у користуванні її майном, суд вважає, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України позовна заява оплачена судовим збором (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217-218,224 ЦПК України, ст.317,321,391 ЦК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) протягом десяти днів з дня його оголошення через Нікопольський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, можуть оскаржити рішення у такий самий строк з моменту отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_4