Справа №442/909/17
Провадження №2/442/838/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Гарасимків Л.І.

при секретарі Петрів В.М.

розглянувши в судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток на квартиру,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток на квартиру.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру, яке видано 20 листопада 2006 року згідно розпорядження органу приватизації при Дрогобицькій міській раді №18/1-17 їй, позивачу по та відповідачці на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Речове право - приватної спільної сумісної власності, за нами як співвласниками зареєстровано Дрогобицьким МБТІ та ЕО 03.01.2007 року за реєстраційним номером 17383045; номер запису 16374 в книзі 54. Вони з відповідачкою перебувають в офіційно зареєтрованому шлюбі, однак останні п»ятнадцять місяців проживають окремо, він живе у квартирі сам, відповідачка проживає у належному їй приватному будинку в с.Раневичі, Дрогобицького району. Вони з відповідачкою не спілкуються. На даний час він має намір розпорядитися належною часткою у квартирі у допустимий законом спосіб, однак без визначення часток у спільній сумісній власності він не зможе без згоди відповідачки вчинити дії по розпорядженню належним майном. У добровільному порядку відповідачка відмовляється визначити частки у квартирі, тому він змушений звертатися до суду з таким позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступило клопотання, в якому просить справу розглядати без її участі, відносно задоволення позовних вимог не заперечує, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає підстави для задоволення позову.

Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на квартиру від 20.11.2006р., виданого Комісією з питань приватизації житла при виконкому Дрогобицької міської ради, квартира по АДРЕСА_1, дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, загальна площа квартири становить 49,8 м.2., відновна вартість на момент приватизації 8,72 грн.

Як вбачається з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної приватної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Як вбачається із копії Будинкової книги, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право власності від 20.11.2006р., р.НОМЕР_1, житлова площа квартири за АДРЕСА_1 складає 28,9 м.2.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Крім того, судом враховано той факт, що при розгляді справ про визначення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна.

При цьому згідно ст.361 ЦК будь-який учасник спільної часткової власності має право розпоряджатися своєю часткою на свій розсуд: без необхідності одержання згоди другого співвласника, будь-яким способом і на користь будь-якого суб'єкта.

Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб б визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності і нього припиняється.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).

Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.

Відповідно до ч.1 ст.16, 316 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закої за своєю волею.

Враховуючи те, що співвласники спірної квартири, відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру від 20.11.2006р., є позивач та відповідача по справі, при цьому вони володіють вказаним об»єктом нерухомості в рівних долях на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що частка сторін по справі у праві власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 складає у кожного по ? частині.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 209, 214-215 ЦПК України, ст.ст. 355, 368 372 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 - за кожним по ? ідеальній частині, припинивши право спільної сумісної власності на квартиру.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Гарасимків Л.І.