Номер провадження: 22-ц/785/2850/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів - Гірняк Л.А., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва на право власності,

встановила:

18.05.2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого 20.02.2002 року на садовий будинок №1 ділянка №2 по вул.Зої Космодемянської в м.Одесі, а також визнати такою, що підлягає скасуванню державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на зазначений будинок, яка проведена 28.03.2003 року на підставі договору купівлі продажу будинку. Вимоги обґрунтовувала тим, що 01.06.2003 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2015 року встановлено, що між ним було укладено договір на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянці, розташованих на ділянці №2 в Садовому товаристві «Тополя» за адресоюбуд.1, по вул.Зої Космодем'янської, м. Одеси, з метою проживання та користування ОСОБА_2 будинком. Садовий будинок, на реконструкцію якого було отримано кошти, знаходився у відповідачів на праві спільної сумісної власності, адже він був придбаний у період перебування в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вдосконалення для будинку, які були зроблені ОСОБА_4, значно підвищили вартість об'єкта нерухомості, тому можна вважати, що одержані за договором гроші були використані в інтересах сім'ї відповідачів, у зв'язку з чим, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 несуть солідарний обов'язок за зобов'язанням по договору вдосконалення від 01.06.2003 року.

Також вказує, що прохання про врегулювання виниклих розбіжностей у досудовому порядку не дали результатів, її невістка - ОСОБА_4 відмовляє в праві користування приміщеннями, на вдосконалення котрих було витрачено 1 969 600 грн., і відмовляється в добровільному порядку компенсувати грошові кошти, витрачені на покращення жилого приміщення, що знаходилось в сумісній власності сім'ї її сина та невістки.

Крім того, зазначає, що оскільки нею було проведено великий обсяг робіт по вдосконаленню та реконструкції садового будинку і земельної ділянки, вона звернулася до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з заявою стосовно отримання інформації щодо документів, які стали підставою для видачі Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради свідоцтва про право власності від 20.02.2002року за №017490. Але відповідно до листа свідоцтво про право власності на садовий будинок від 20.02.2002року за № 017490управлінням земельних ресурсів не видавалось.

Так обставини є підставою для визнання недійсним свідоцтва і необхідності скасування державної реєстрації.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що фактично її доводи розглянуті не були, рішення ґрунтується на припущеннях, суд послався на відсутність свідоцтва про право власності, а про таке зазначено в договорі купівлі продажу, відповідач ОСОБА_3 не був повідомлений про час та місце розгляду справи, хоча був свідком наявності свідоцтва про право власності і міг про це повідомити в судовому засіданні, чим її позбавлено належного судового захисту, тому просила рішення скасувати, а справу направити для нового розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 повторно не зявилася, направивши заяву про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами договору купівлі продажу від 28.03.2003 року і необхідністю уточнити свою правову позицію.

В судове засідання зявився відповідач ОСОБА_3 наполягав на відкладенні розгляду справи, пояснив, що ухваленим рішенням порушені його права та права ОСОБА_2, яка є його матірю, а відповідачка ОСОБА_4 є його колишньою дружиною, яка перешкоджає в користуванні майном.

В судове засідання апеляційного суду не зявилася ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, повідомивши суд про те, що позов формально поданий від імені її колишньої свекрові, але насправді в інтересах її колишнього чоловіка, з яким у неї існують безліч спорів, апеляційну скаргу вважала безпідставною та необґрунтованою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Правові підстави для відкладення розгляду справи відсутні, неявка до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.2ст.305 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи, підставою для відкладення заявлена необхідність ознайомлення з документами - договором купівлі продажу, який долучений до позовної заяви самою позивачкою, нових документів, окрім свідоцтва, яке нею оспорюється, не долучено, а відтак вона обізнана про його існування, у сторін було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, складання правової позиції повинно відбуватися в суді першої інстанції, а не на стадії апеляційного розгляду, тому розгляд справи не може відкладатися з надуманих підстав для дотримання строків розгляду справи.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 28 березня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купила садовий будинок під №1, ділянка під №2 по вулиці Зої Космодемянської в місті Одесі, у Садовому товаристві «Тополя», що в цілому складається з однієї залізобетонної будівлі, загальною площею 302,1 кв.м., зазначеної на схематичному плані літерою «А», розташованої на земельній ділянці розміром 515кв.м.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 1 969 600гривень.

Зазначеним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було встановлено, що 01.06.2003 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки, розташованих на ділянці №2 в Садовому товаристві «Тополя» в м. Одеса по вул. Зої Космодем'янської, 1, діл. 2, з метою проживання та користування ОСОБА_2 будинком.

Сума у розмірі 1 786 097грн. витрачена ОСОБА_2 на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки, була використана за цільовим призначенням, що значно підвищило вартість об'єкта нерухомості, тобто, одержані за договором гроші, використані в інтересах сім'ї відповідачів, а тому відповідач зобовязаний сплатити позивачу суму витрачену ОСОБА_2 на вдосконалення та реконструкцію садового будинку і земельної ділянки 1 786 097 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми. Загалом стягненню з відповідачів належить сума 1 969 600,12 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, хоча, саме на позивача покладено обовязок довести факт порушення його прав.

Крім того, суд вважав встановленим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, садовий будинок та земельна ділянка, які розташовані на ділянці №2 в Садовому товаристві «Тополя» в м. Одеса по вул. Зої Космодем'янської, 1, діл. 2, перебувають в іпотеці ТОВ «Кредитні ініціативи», які не залучені до участі в справі, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки скасування свідоцтва позбавить їх прав.

Колегія суддів погоджується із доводами про унеможливлення задоволення позову.

За змістом позовних ОСОБА_2 оспорює законність свідоцтва про право власності від 20.02.2002 року щодо будинку, в якому була здійснена реконструкція за її кошти. При цьому зазначене свідоцтво про право власності було видане 20.02.2002 року на імя ОСОБА_5 на садовий будинок №1ділнка»2 по вул.Зої Космодемянської в м.Одесі, загальною площею 302,1 кв.м., літньою площею 148,9 кв.м. (а.с.102), що підтверджується примірником свідоцтва.

Водночас рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2015 року, на яке ОСОБА_2 посилалася як підставу позову вбачається, що домовленості щодо реконструкції будинку мали місце між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 01.06.2003 року, тобто після набуття ОСОБА_5 права власності на будинок, відтак такі обставини, які виникли обєктивно у часі пізніше, аніж було видане оспорюване свідоцтво про право власності на будинок підставою для визнання його недійсним бути не може.

Не може бути вищезгадане рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2015 року підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4, оскільки ним вирішено про наявність боргових зобовязань, які самі по собі на право власності не впливають. Своє право ОСОБА_2 захистила шляхом стягнення коштів.

Незважаючи на оспорення фактично свідоцтва, виданого на імя ОСОБА_5, вона не була притягнута до участі у справі.

Таким чином, і фактичні обставини, і процесуальні недоліки заяви не давали правових підстав задовольнити вимоги ОСОБА_2, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_3, то про час та місце розгляду справи він був повідомлений, про таке свідчить його заява про відкладення розгляду справи, причиною відкладення розгляду справи зазначено необхідність ознайомлення із матеріалами справи, хоча про відкрите провадження йому було відомо заздалегідь, про що свідчить відмітка про ознайомлення (а.с.11), а тому за таких обставин правом суду першої інстанції є вирішення про задоволення такого клопотання. У справі ОСОБА_3 перебуває в статусі відповідача, і розгляд справи за його відсутності не призвів до неправильного вирішення справи по суті справи.

Зважаючи на такі обставини, апеляційна скарга ОСОБА_2 правильність висновку суду по суті справи не спростовує, тому підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 304, п.1ч.1 ст.307, 308, 313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: