Справа №438/507/17
Провадження №2/438/353/2017
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"12" червня 2017 р. суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т. вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» про захист прав споживачів, -

встановив:

Позивачем ОСОБА_1 у суд подано позовну заяву до комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» про захист прав споживачів.

Дана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Зокрема, згідно вимог ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір»за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою належить сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 640 грн.

Посилання позивача на те, що він відповідно до ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, не заслуговує на увагу, адже відповідно до внесених змін до Закону України «Про судовий збір» від 22.05.2015 року № 484-VII, який набрав чинності 01 вересня 2015р. споживачів за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав виключено з категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 08 листопада 2011р., споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» діє в редакції Закону від 08.07.2011 року, у той же час ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 22.05.2015 року.

Крім цього, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір» як за першим (часовим) критерієм так і за другим (спеціальним) критерієм, оскільки остання редакція Закону України «Про судовий збір» ухвалена пізніше останньої редакції Закону України «Про захист прав споживачів» та є спеціальним нормативним актом у регулюванні питань справляння судового збору.

Сформульована правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України щодо порядку застосування Закон України «Про судовий збір» у разі конкуренції його норм з норами інших законів, що звільняють позивачів від сплати судового збору за предявлення позовів до суду (справа № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року).

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору в сумі 640 грн. за подачу цього позову до суду, а тому позивачунеобхідно сплатити судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» та надати документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п»яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

З врахуванням наведеного та керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» про захист прав споживачів - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви протягом пяти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Розяснити позивачеві, що у випадку неусунення зазначених в ухвалі недоліків, позовна заява буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Т.Слиш