Справа №480/1986/16-ц 29.05.2017 29.05.2017 29.05.2017
Провадження №22-ц/784/1113/17
Справа № 480/1986/16-ц Суддя першої інстанції Терентьєв Г.В.
Провадження № 22-ц /784/1113/17 Суддя-доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

29 травня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю: представника ДВС Гаїбова Р.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року, постановлену за скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк») на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС ГУЮ)

встановила:

26 липня 2016 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду зі скаргою на неправомірність постанови державного виконавця від 30 червня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 480/654/13, виданим Миколаївським районним судом Миколаївської області 22 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на корить ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 482 грн. 20 коп.

ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначало, що 28 квітня 2016 року на адресу Інгульського ВДВС ГУЮ повторно було направлено заяву про примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа.

18 липня 2016 року на його адресу надійшла постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку заявника, до закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа, державний виконавець не вжив усіх необхідних дій, направлених на виконання рішення суду, зокрема не направив стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження, не сприяв здійсненню сторонами виконавчого провадження гарантованих їм прав під час провадження, чим порушуються його права.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Інгульського відділу ДВС Гаїбова Р.Е. щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 482 грн. 20 коп., скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 30 червня 2016 року та зобов'язати державного виконавця вжити передбачені законодавством заходи для виконання рішення суду та направлення на адресу банку копії всіх документів з вчинених виконавчих дій.

Інгульський ВДВС ГУЮ проти скарги заперечував, посилаючись на законність дій державного виконавця та вжиття ним усіх заходів примусового виконання рішення, дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено.

-2-

Визнано неправомірними дії державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ Гаїбова Р.Е. Скасовано постанову Інгульського ВДВС ГУЮ № 51015685 про повернення виконавчого документа стягувачу від 30 червня 2016 року. Зобов'язано державного виконавця Інгульського ВДВС ГУЮ Гаїбова Р.Е. вжити передбачені законодавством заходи для виконання рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 червня 2013 року по справі № 480/654/13 про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі 3 482 грн. 20 коп.

В апеляційний скарзі Інгульський ВДВС ГУЮ, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні скарги ПАТ «Брокбізнесбанк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ДВС, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, ч. 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст.387 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.11 Закону України в редакції від 21 квітня 1999 року з наступними змінами та доповненнями «Про виконавче провадження» (далі - Закон), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчі дії провадяться виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч.1 ст. 20 Закону).

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст. 52 Закону).

За змістом ч. 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення майнового характеру протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусово із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону.

-3-

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 8 ст. 52 Закону державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція) та діяла на момент вчинення виконавчих дій організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Пунктом 3.17 Інструкції передбачено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), яка його видала, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року вказано, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснювати лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 27 травня 2013 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №480/654/13 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 482 грн. 20 коп. (а.с.6).

28 квітня 2016 року вказаний виконавчий лист повторно за заявою ПАТ «Брокбізнесбанк» пред'явлено на виконання до Інгульского відділу ДВС.

-4-

10 травня 2016 року державним виконавцем Інгульского відділу ДВС Гаїбовим Р.Е. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. В постанові вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення до 17 травня 2016 року.

При цьому, дані про отримання цієї постанови стягувачем у порядку передбаченому положеннями ст. 31 Закону Інгульским відділом ДВС не надано.

Постановою державного виконавця від 01 червня 2016 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження (а.с.74). Цього ж дня, постановою того ж державного виконавця виконавче провадження приєднано до зведеного (а.с.75).

Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем були здійснені запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Регіональний сервісний центр при МВС України в Миколаївській області.

Крім того, отримана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.76-81).

Згідно відповідей на вказані вище запити у боржника відсутнє майно та доходи.

23 червня 2016 року державним виконавцем за місцем проживання боржника було складено акт про відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення (а.с.82).

Постановою державного виконавця Інгульського відділу ДВС Гаїбова Р.Е. від 30 червня 2016 року виконавче провадження за вищезазначеним виконавчим листом виведено із зведеного виконавчого провадження (а.с.83).

У той же день, тим же державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що не повідомив стягувача про відкриття виконавчого провадження у порядку передбаченому ч. 1 ст. 31 Закону державний виконавець порушив його права та законні інтереси, позбавив можливості скористатися наданими правами в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій.

До того ж, на думку колегії суддів, відсутність інформації щодо зареєстрованого місця проживання боржника, а також відомостей з КП ММБТІ та Держгеокадастра щодо наявності нерухомого майна та земельної ділянки, як того вимагає Інструкція не свідчить про вжиття державним виконавцем усіх необхідних дій направлених на виконання рішення суду.

Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять пояснень боржника з приводу невиконання рішення суду та направлення стягувачу повідомлень про здійснення виконавчих дій.

Таким чином, висновок суду про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, покладення на державного виконавця зобов'язань є вірним.

Отже, висновок суду ґрунтується на встановлених судом обставинах справи і вимог закону.

Таким чином, ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Інгульського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

-5-

відхилити, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова