справа № 462/2538/17
УХВАЛА

12 червня 2017 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши подання головного державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

встановив:

Головний державний виконавець Залізничного ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 09.06.2017р. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання нею своїх зобовязань за виконавчим листом №462/1235/15-ц, виданим 23.09.2015 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 14643,60 грн. та виконавчим листом №462/2323/16-ц, виданим 15.09.2016 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 24138,40 грн.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Подання за змістом та формою повинно відповідати вимогам, передбаченим ст.119 ЦПК України.

Питання щодо змісту подання нормативно врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

Так, згідно п.2 розділу ХІІІ Інструкції подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Подання має обовязково містити: прізвище, імя та по батькові боржника (керівника юридичної особи - боржника), дату народження (число, місяць та рік); відомості про виконавче провадження (найменування, дата, номер виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, орган (посадова особа), який (яка) видав(ла) виконавчий документ, резолютивна частина рішення, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження тощо); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію і номер паспорта боржника (керівника юридичної особи) - громадянина України, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний контролюючий орган і має відмітку у паспорті (за наявності таких даних).

Разом з тим, як вбачається із подання, державний виконавець не зазначає захід, який просить застосувати до боржника, а саме чи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовувати з вилученням паспортного документа чи без такого.

Також, згідно п.3 даної Інструкції про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець повідомляє боржника, однак, до подання не додано підтвердження того, що державний виконавець направила боржнику зазначене повідомлення.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку покликається позивач. Так, звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державному виконавцю необхідно було зазначити докази, на які вона покликається для обґрунтування законних підстав застосування такого заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано та в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання рішення судів та має можливість та намір виїхати за кордон. Тому, з огляду на те, що даний захід передбачає суттєве обмеження конституційного права особи, передбаченого ст. 33 Конституції України, а саме свободи пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, обовязком державного виконавця є обґрунтування необхідності обмеження особи в такому його праві.

Верховним Судом України в узагальненнях судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (ст. 377-1 ЦПК) 2012 і 2016 рр. визнається правильною практика судів, що у разі неналежного оформлення подання державних виконавців суди залишають подання без руху, надаючи державному виконавцю строк для усунення недоліків, а в разі невиконання такої ухвали повертають ці подання відповідно до ст.121 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя залишає позовну заяву без руху, якщо така подана без дотримання вимог, викладених у ст.119 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що подання не відповідає вимогам законодавства щодо його змісту, то таке слід залишити без руху і надати державному виконавцю строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання нею ухвали, для усунення вказаних недоліків подання.

Керуючись ст.ст. 119, 121, 377-1 ЦПК України,

ухвалив:

Подання головного державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 залишити без руху.

Запропонувати державному виконавцю в строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання нею ухвали, усунути недоліки позовної заяви, в противному разі вважати таку неподаною.

Суддя: