Справа № 487/4874/16-ц
Провадження № 2/487/243/17
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу №450-к від 22.08.2016 року про його звільнення з 23.08.2016 року, поновлення на роботі з 23.08.2016 року на посаді заступника начальника з ремонту автомобільних доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України, внести в трудову книжку запис щодо поновлення його на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 29.09.2016 року у розмірі 16306,08 грн. та стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області та Державного агентства автомобільних доріг України по 5000 грн. з кожного.

В подальшому позивач уточняв позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та остаточно визначившись з його розміром, 05.05.2017 року просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 78637,56 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі наказу №5-к від 15.02.2016 року та №73-к від 11.02.2016 року Укравтодору він працював на посаді заступника начальника з ремонту автомобільних доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. В серпні 2016 року у нього виник конфлікт з новопризначеним начальником Служби, у зв'язку з чим під тиском та з погіршенням стану здоров'я, він 15.08.2016 року написав заяву про звільнення його за згодою сторін з 18.08.2016 року. Проте, йому стало зле та з 16.08.2016 року по - 02.09.2016 року він перебував на лікарняному на амбулаторному лікуванні. 18.08.2016 року його не було звільнено та він вирішив не звільнятися з роботи. 30.08.2016 року він вийшов на роботу, де йому було повідомлено, що його звільнено з 23.08.2016 року на підставі наказу №450-к від 22.08.2016 року та проведено розрахунок. Вважає, що його було звільнили з порушенням вимог діючого трудового законодавства. Так, його звільнення саме з 23.08.2016 року було здійснено за ініціативою роботодавця, а не за угодою сторін, оскільки він просив звільнити його з 18.08.2016 року, тобто сторони не дійшли згоди щодо дати припинення трудового договору, при цьому роботодавець порушив його права на працю, звільнивши з власної ініціативи без належних на то правових підстав, визначених ст.. 40 КЗпП України та в період знаходження на лікарняному.

Крім того, у зв'язку з протиправним звільненням, він зазнав значних душевних страждань, внаслідок яких потратив на лікування, все це призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та порушення звичайного ритму життя, він позбавлений можливості матеріально забезпечувати себе та свою сім'ю, що викликає необхідності постійно витрачати додаткові зусилля на організацію свого життя, спричиняє додаткові незручності та постійні переживання. Все це призвело до моральної школи, розмір якої він оцінює у 10000 грн.

Крім того, у зв'язку з незаконним звільненням з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.08.2016 року по день ухвалення рішення.

В судове засідання позивача та його представник не з'явилися, надали до суду заяви, просили слухати справу за їхньою відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову.

В судове засідання представник відповідача Служби автомобільних доріг у Миколаївській області не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Будучі раніше присутнім в судових засіданнях та відповідно до письмових заперечень, представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що повноваження щодо призначення на посаді та звільнення з посади начальників територіальних органів Укравтодору та їх заступників належить Голові Укравтодору відповідно до Положення про Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор),затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року №456/2011 та Наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 09.10.2012 року №384 «Про порядок розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільнення з посад керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів».

Наказом Державного агентства автомобільних доріг України за підписом т.в.о. Голови №450-к від 22.08.2016 року, позивача було звільнено з посади заступника начальника з ремонту автомобільних доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України з 23.08.2016 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, відповідно до заяви позивача. Отже, наказ про звільнення позивача винесено відповідно до визначених законодавствах межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому, з позивачем було проведено на день звільнення повний розрахунок, 30.08.2016 року видано трудову книжку, вказане свідчить про відсутність будь-яких порушень Службою автомобільних доріг у Миколаївській прав та законних інтересів позивача, тому ніяким чином не завдано позивачу моральної шкоди, яка позивачем не обґрунтована. Крім того, позивачем не вказано про отримання ним допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 24.08.2016 по 02.09.2016 року в розмірі 3815,20 грн. та не зазначені інші види заробітку/допомоги, отримані ним за цей період, а саме заробіток за новим місцем роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю).

В судове засідання представник відповідача Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. В своїх письмових запереченнях просив в задоволенні позову відмовити повному обсязі, посилаючись на те, що 15.08.2016 року позивач подав заяву про звільнення його з посади за згодою сторін, без будь-якого примусу або тиску, заяву було розглянуто та погоджено іншу дату звільнення, а саме з 23.08.2016 року, наказом №450-к від 22.08.2016 року позивача було звільнено, наказ 25.08.2016 року було направлено позивачу разом з запрошенням для отримання трудової книжки. 30.08.2016 року позивач засвідчив свою згоду щодо дати звільнення своїм підписом при ознайомленні з наказом про звільнення та отримав трудову книжку. Заяви про відзив (анулювання) ініціативи позивача про звільнення не надходило. З позову вбачається, що позивач фактично не згоден з датою його звільнення, а не будь-яких інших обставин. З позивачем було проведено повний розрахунок та виплачена компенсація за 11 днів невикористаної відпустки. Отже, (Укравтодор) та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області діяли в межах чинного законодавства та не повинні відшкодувати наслідки самостійних рішень дієздатної особи. При цьому, безпідставні посилання позивача щодо звільнення його у період перебування на лікарняному, оскільки обмеження щодо звільнення у період перебування на лікарняному установлено лише на випадки звільнення працівника за ініціативою роботодавця, що встановлено ст. 40 КЗпП, але позивача звільнений за угодою сторін та на ці правовідносини не поширюються.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно п.1 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року №456/2011, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство інфраструктури України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами.

У відповідності до п. 18 ч.4 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади утворює, ліквідує, реорганізовує, підприємства, установи, організації, затверджує їхні положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об'єктами державної власті, що належать до сфери його управління.

Отже, призначення на посаді та звільнення з посади начальників територіальних органів Укравтодору та їх заступників належить Голові Укравтодору відповідно до Положення про Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) та Наказу Державного агентства автомобільних доріг України від 09.10.2012 року №384 «Про порядок розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільнення з посад керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів».

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 2004 року перебував в трудових відносинах з Службою автомобільних доріг у Миколаївській області коли наказом №9-к від 07.04.2004 року був прийнятий на роботу на посаду інженера 1 категорії відділу ремонту та експлуатаційного утримання доріг і штучних споруд, в подальшому неодноразово переводився на різні посади та наказом начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області №5-к від 15.02.2016 року призначений на посаду заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг, на підставі наказу Укравтодору №73-к від 11.02.2016 року.

Наказом №450-к від 22.08.2016 року т.в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_3, ОСОБА_1 було звільнено з 23.08.2016 року з посади заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, за угодою сторін, керуючись п.1 ст.36 КЗпП України та наказом Укравтодор від 09.10.2012 року №384 «Про порядок розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільнення з посад керівних працівників галузі, винесення доган та резерв кадрів».

Підставою звільнення сталі заява ОСОБА_1 та лист Служби автомобільних доріг у Миколаївській області від 15.08.2016 року №07/1700.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог позивача щодо незаконності його звільнення, суд встановив наступне.

Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом та фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначено цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для викання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

15.08.2016 року ОСОБА_1 на ім'я т.в.о Голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_3 подано заяву про звільнення його з займаної посади за угодою сторін з 18.08.2016 року.

15.08.2016 року за №07/1700 в.о. начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Шульга М.І. звернувся з поданням на ім'я т.в.о Голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_3 про звільнення з посади заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області ОСОБА_1 за угодою сторін з 18.08.2016 року, згідно поданої ним заяви.

Згідно листка непрацездатності серії АГЛ №137187, виданого 16.08.2016 року, позивач з 16.08.2016 року по 29.08.2016 року перебував на лікарняному, на амбулаторному лікуванні в поліклініки МЛШМД. Вказаний листок непрацездатності було передано відповідачу 30.08.2016 року.

18.08.2016 року ОСОБА_1 не був звільнений з займаної посади.

Проте, наказом №450-к від 22.08.2016 року т.в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг України ОСОБА_3, ОСОБА_1 було звільнено з 23.08.2016 року з посади заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, за угодою сторін, на підставі його заяви від 15.08.2016 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Отже, якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в заяві повинні бути зазначено прохання про звільнення його угодою сторін і дата звільнення.

Крім того, згідно ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижня.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З роз'яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Само пособі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження, не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи власника за ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, на момент звільнення позивача, була відсутня домовленість між працівником та роботодавцем щодо припинення трудового договору за угодою сторін та у відповідача були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з цих підстав 23.08.2016 року.

Згідно до ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За таких обставин суд дійшов переконання, що наказ №450-к від 22.08.2016 року про звільнення позивача є не законним, а порушене право позивача підлягає відновленню шляхом поновлення його на роботі.

Крім того, поновлення позивача на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 23.08.2016 року по день ухвалення судом рішення - 02.06.2017 року, що становить 195 днів. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з довідки відповідача №54/06-12 від 16.01.2017 року за два останніх місяця роботи позивача до звільнення (червень і липень 2016 року) середньоденна заробітна плата дорівнює 531,27 грн., а компенсація середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, становить 103597,65 грн. (531,27 грн.х195 днів).

При цьому, при визначені розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходив з правового висновку Верховного Суду України у постанові від 25.05.2016 року (6-511цс15), що законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин.

Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103597,65 грн. з відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов'язкових платежів.

При цьому, суд вважає, що вимога позивача щодо внесення відповідачем в трудову книжку запису щодо поновлення його на роботі посади заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, безпідставна та її в задоволенні слід відмовити, оскільки рішення суду про поновлення працівника на роботі є підставою для роботодавця для внесення відповідних змін до трудової книжки незаконно звільненого працівника.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то в її задоволенні слід відмовити, оскільки суд вважає, що моральні страждання позивача компенсуються шляхом поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в загальному розмірі 1675,98грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Службі автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України на посаді заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг автомобільних доріг з 23.08.2016 року.

Стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91521,68 грн., з відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України на користь держави судовий збір у розмірі 1555,22 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина