1Справа № 335/3635/16-ц 2/335/93/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., при секретарі Ровенській В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк Форум про поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства „Банк Форум, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Банк Форум про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з 2002 року працювала в ПАТ „Банк Форум, з 2010 року на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу. Трудовий договір між позивачем та ПАТ „Банк Форум було укладено на невизначений строк. З 23.04.2012 року по 27.06.2012 року позивач перебувала у основній щорічній відпустці. Після закінчення відпустки позивача було безпідставно не допущено на роботу, а пізніше вона дізналася про те, що нібито є Наказ про її звільнення із займаної посади з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату чисельності працівників. Проте, з наказом про звільнення відповідач позивача не ознайомлював, трудову книжку не видав та копію наказу про розірвання трудового договору в односторонньому порядку позивачу не вручив і до часу звернення до суду з позовом про поновлення на роботі.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки у ПАТ „Банк Форум взагалі відсутній штатний розпис працівників банку, який би свідчив про скорочення численності або штату працівників, що свідчить про те, що скорочення штату фактично не відбулося. Крім того, на думку позивача, наказ про звільнення не набрав юридичної сили, оскільки відповідач не ознайомив її із наказом № 672к/2 від 19.04.20012 року і як їй стало відомо оригіналу такого наказу взагалі не існує.

До того ж, як стало відомо позивачу із наданої Національним Банком України на запит адвоката інформації, у період з 01.02.2012 року по 27.06.2012 року у відповідача були наявні вакансії, які не пропонувалися позивачу, чим було порушено вимоги ч. 2 ст. 40, ст. 42, ст. 47 КЗпП України, що призвело до незаконного звільнення її із займаної посади.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд поновити її на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ „Банк Форум та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за підрахунком позивача станом на 14.12.2017 року становить 1 580 858 грн. 97 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені в позові та додаткових письмових поясненнях.

Представник ПАТ „Банк Форум, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, раніше подавши заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача та врахування раніше поданих заперечень на позов та пояснень.

Вислухавши позивача у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ПАТ „Банк Форум, де згідно наказу № 115 від 02.09.2002 року працювала на посаді заступника керуючого Запорізької філії АКБ „Форум; наказу № 1-к від 03.02.2003 року на посаді заступника керуючого корпоративного бізнесу Запорізької філії АКБ „Форум; наказу № 69-к від 15.04.2005 року на посаді керуючого Запорізької філії АКБ „Форум; наказу № 229 від 16.12.2010 року на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ „Банк Форум.

27.06.2012 року позивача було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з даним позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 посилалась на те, що при її звільненні роботодавцем було порушено порядок звільнення, передбачений ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Разом із тим, як встановлено судом, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову до ПАТ „Банк Форум про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 233 КЗпП України, як на підставу для відмови в задоволенні позову, у зв'язку з пропуском строку позовної давності. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року і відповідно рішення суду залишено без змін.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто в ході розгляду даної справи та дослідження матеріалів, судом зясовано, що позивач ОСОБА_2 раніше вже зверталась з аналогічним позовом до Дніпровського районного суду міста Києва та за наслідками розгляду тієї цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „Банк Форум про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди їй в задоволенні позову було відмовлено. Вказаними судовими рішеннями зокрема встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 проведено з дотриманням норм трудового законодавства; що позивач не підписувала, відмовлялася підписувати попередження про звільнення та наказ про звільнення, але з їх змістом була ознайомлена. Щодо отримання трудової книжки зазначено, що відповідачем неодноразово направлялися листи (підтверджено наданими документами) на адресу позивача з проханням з'явитися для отримання трудової книжки або направити заяву із зазначенням адреси, на яку відправити трудову книжку. Зазначено, що позивач отримала усі належні їй при звільненні кошти, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, спору щодо цього питання немає.

Отже, встановлені вищезазначені обставини рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2013 року в іншій вищезазначеній цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки у ній беруть участь ті самі особи та особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд приймає до уваги посилання позивача, що підстави звернення є іншими.

З наведеного вбачається, що наведеними вище судовими рішеннями обставини, на які посилається позивач щодо порушення процедури звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та порушення її трудових прав, були вже встановлені рішенням суду у цивільній справі № 755/18963/13-ц, тому доказуванню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 у цій справі вже не просила скасувати наказ про її звільнення, та, як наслідок, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, а просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на порушення відповідачем при її звільненні вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та вимог ч. 2 ст. 40, ст. 42, ч. 2, ч. 3 ст. 49, ст. 47 КЗпП України.

Однак, неможливо поновити особу на роботі за рішенням суду, не скасувавши наказ відповідача про звільнення цієї особи, законність якого вже встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, в іншій цивільній справі за участю тих самих осіб.

Також, позивач ОСОБА_1 не довела у цій справі наявності цих підстав, які просила встановити, а саме: наявності порушення відповідачем вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та вимог ч. 2 ст. 40, ст. 42, ч. 2, ч. 3 ст. 49, ст. 47 КЗпП України при її звільненні відповідачем 27 червня 2012 року, а тому суд вважає, що має місце недоведеність позовних вимог позивача у цій справі.

Оскільки, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Зі змісту позову ОСОБА_1, що знаходиться на розгляді у суді, вбачається що позивач фактично посилається на нові докази, які були нею отримані після постановлення попередніх судових рішень про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі, в тому числі і отриманих нею при розгляді інших її справ.

Проте, в тому разі, якщо позивач вважає, що при розгляді її справи про поновлення на роботі не перевірені будь-які обставини, зокрема, щодо існування на час її звільнення вакансій, на які її повинен був влаштувати банк, то це є підставою для оскарження судових рішень через неповноту зясування цих обставин, або із звернення до суду із заявою про перегляд судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами, а не для звернення до суду з новим позовом про поновлення на роботі.

Крім того, судом встановлено, що на момент подання ОСОБА_1, до суду у березні 2016 року позову про поновлення на роботі з підстав порушення порядку звільнення, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа між тими же сторонами про встановлення факту порушення права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, зобовязання укласти трудовий договір, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Вказані позовні вимоги є взаємовиключними, оскільки звертаючись із позовом про порушення права на поворотне прийняття на роботу, позивач фактично погодилася із фактом її звільнення, проте, вважала, що вже після звільнення ПАТ „Банк Форум порушило вимоги ст. 42-1 КЗпП України, оскільки протягом року після її звільнення приймав на роботу працівників аналогічної кваліфікації, не запропонувавши їй укласти трудовий договір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року, права позивача були поновлені у повному обсязі. Зобовязано ПАТ „Банк Форум в день набрання рішенням суду законної сили укласти із ОСОБА_1 трудовий договір у звязку із поворотним прийняттям на роботу, відповідно до ст. 42-1 КЗпП України, на посаду керуючого відділенням № 1400 „Дніпропетровська дирекція ПАТ „Банк Форум; стягнуто з ПАТ „Банк Форум на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 серпня 2012 року по 05 серпня 2016 року в сумі 1 144 998 грн. 56 коп. та моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства „Банк Форум про поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства „Банк Форум, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2017 р.

Суддя: Ю.В.Геєць