Справа № 369/1705/17
Провадження № 2/369/1713/17
10.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Пилипець А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київскої області, третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного ноаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування,
У лютому 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, 24 листопада 2014 року помер їхній батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Померлим заповіту складено не було. Вони є спадкоємцями за законом першої черги , які прийняли своїми заявами № 4 а № 5 від 28.01.2015 року спадщину.
Окрім того позивачі зазначають, що спадкоємцями їхнього покійного діда ОСОБА_7 крім їхнього покійного батька ОСОБА_5 є його другий син (дядько позивачів) ОСОБА_8, який прийняв спадщину і отримав свідоцтво про право на спадщину. Проте 29 травня 2016 року ОСОБА_8 помер, після його смерті спадщину після ОСОБА_3І, прийняла його дружина ОСОБА_3. У останньої наявні оригінали правовстановлюючі документи на ? частину домоволодіння та ? частину земельної ділянки .
Позивачі неодноразово звертались до ОСОБА_3 з проханням надати нотаріусу правовстановлюючі документи для оформлення спадщини після смерті батька, але звернення залишені поза увагою.
У судове засідання позивачі не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_3, представник Боярської міської ради Київської області та третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 не зявилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.
Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, що 24 листопада 2014 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 323302, котрий був батьком позивачів, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-БК № 009569 та VII-БК № 359326.
24 листопада 2014 року помер їхній батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями за законом першої черги , які прийняли своїми заявами № 4 а № 5 від 28.01.2015 року спадщину є ОСОБА_1 та ОСОБА_2
Вказану спадщину ОСОБА_5 успадкував за законом після свого батька ОСОБА_7 (1943 р.н.), померлого 26 вересня 2014 року. ОСОБА_5 прийняв спадщину, але не встиг її оформити. Що підтверджується матеріалами спадкової справи після померлого ОСОБА_7, матеріалами інвентаризаційної справи на будинок № 12 по вул. Шевченка, місто Боярка, Київської області та іншими документами наявним в матеріалах справи.
В матеріалах справи наявні листи ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно до яких позивачі звертаються до ОСОБА_3П, з проханнями надати оригінали правовстановлюючих документів для оформлення ними прав власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5
Заповіту ОСОБА_5 щодо належного йому майна не залишив.
З матеріалів спадкової справи №2/2015 до майна померлого 24 листопада 2015 року ОСОБА_5 вбачається, що 28.01.2015 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського району Київської області ОСОБА_4 надійшли заяви ОСОБА_1 № 5 та ОСОБА_2 № 4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив.
Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до свідоцтва про право власності серії САК № 997973, від 26.05.2014 року земельна ділянка, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вулиця Шевченка Т., земельна ділянка № 12, власником земельної ділянки являвся ОСОБА_7. Окрім того з матеріалів інвентаризаційної справи на будинковолодіння право власності на будинок № 12 по вул. Шевченко у м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.07.1974 за реєстраційним № 149 в реєстраційній книзі № 7.
Відповідно до спадкової справи № 13/2014 до майна померлого 26 вересня 2014 року ОСОБА_7, спадкоємцями є ОСОБА_3І, та ОСОБА_5 Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки видано ОСОБА_8, свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки не видано.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на ? частини земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка Т., земельна ділянка 12, було зареєстровано ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було.
При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
У п. 8 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкове майно прийняли так як, протягом шестимісячного строку подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок та земельну ділянку вони не можуть через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку.
За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно визнати право власності по 1/4 частині за кожним на будинок та земельну ділянку.
Керуючись ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київскої області, третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного ноаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання права власності у порядку спадкування задоволити.
Визнати за ОСОБА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, право власності на ? частини домоволодіння № 12 (дванадцять) з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вул. Шевченка в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер 24 листопада 2014 року.
Визнати за ОСОБА_2, індивідуальний податковий номер НОМЕР_2, право власності на ? частини домоволодіння № 12 (дванадцять) з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вул. Шевченка в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер 24 листопада 2014 року.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С. Пінкевич