АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2595/17. Головуючий 1 інстанції Єрмак Н.В.
Справа №643/9377/16-ц. Доповідач Сащенко І.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Овсяннікової А. І., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 15140,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Гвардійців Широнінців вул. Дружби Народів в м. Харкові, невірно вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 Автомобілі отримали технічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1011 від 14 січня 2016 року ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП, складає 65140,07 грн. ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, вважали розмір матеріальної шкоди завищеним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 15140,07 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 1078 грн., всього 4658,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4 283,40 грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовити. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що сума страхового відшкодування має бути знижена на суму ПДВ; висновок автотоварознавчого дослідження не може бути прийнятий судом як належний доказ; стягнення витрат за проведення експертного дослідження та на правову допомогу є безпідставним. Також зазначає, що відповідач має тяжкий майновий стан, тому суд на підставі ст.1193 ЦК України може зменшити розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу було спричинено майнову шкоду пошкодженням автотранспортного засобу, внаслідок порушення Правил дорожнього руху України відповідачем, який має відшкодувати частину спричиненої ним шкоди, яка не сплачена страховою компанією.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 08 жовтня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Гвардійців Широнінців вул. Дружби Народів в м. Харкові, невірно вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали технічні пошкодження.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, вважаються втрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.8).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1011 від 14 січня 2016 року ХНДІСЕ ім. М.С. Бокаріуса матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП, складає 65140,07 грн. (а.с.8-22).

12.05.2016 року ОСОБА_2 було перераховано страхове відшкодування в розмірі 50000 грн. (а.с.6).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача, як особи, винної у скоєнні ДТП, майнової шкоди у розмірі, що перевищує страхову виплату, а саме 15140,07 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сума завданої шкоди має бути зменшена на суму ПДВ, судовою колегією не приймається.

Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» сума ПДВ може бути відшкодована позивачеві страховою компанією за умови документального підтвердження оплати ремонту та оподаткування виконавця послуг податком на додану вартість.

Вказані положення на правовідносини, що виникли між фізичними особами з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП, не поширюються.

Безпідставним є і посилання на те, що автотоварознавче дослідження, згідно якого було визначено розмір завданих збитків, є неналежним доказом у справі, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи відповідачем не заявлялось, розмір майнової шкоди, завданий позивачу винними діями ОСОБА_1, останнім не спростовано.

Підстав для зменшення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, на підставі ч.4 ст.1193ЦК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

При цьому судова колегія враховує, що з вини відповідача, яку останній не заперечує, позивачу завдано значних матеріальних збитків, більша частина яких відшкодована страховою компанією. Крім того, жодних доказів, які б свідчили про знаходження ОСОБА_1 у скрутному матеріальному становищі, відповідачем не надано.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неправильний розподіл судових витрат.

Відповідно до п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат відповідно до ст.79 ЦПК України належать у тому числі і витрати на правову допомогу та витрати, повязані з проведенням експертиз.

Згідно п.п.45, 48 вищевказаної постанови після розгляду справи витрати, повязані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу на загальних підставах, визначених ст. 88 ЦПК України. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат, понесених у звязку з розглядом справи, позивачем надано оригінал квитанції адвоката ОСОБА_4 від 20.07.2016 року про надання ОСОБА_3 правової допомоги на суму 3000 грн. та квитанцію про сплату за експертизу 1107 грн.(а.с.60, 24).

Посилання на те, що правова допомога надавалась ОСОБА_3, який не є стороною у справі не можуть бути прийняті судовою колегією, зважаючи на те, що позовна заява подавалась ОСОБА_2, в особі його представника ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності (а.с.23).

З огляду на викладене, рішення суду є законними та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді