АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2584/16-ц 22-ц/774/862/К/17
Справа № 216/2584/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/862/К/17 ОСОБА_1
Категорія 46 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участі: позивача - ОСОБА_2,

його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6, представника органу опіки та піклування ОСОБА_7 комітету Центрально-Міської районної у місті ради ОСОБА_8,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_9 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи ОСОБА_7 комітет Криворізької міської ради, орган опіки та піклування ОСОБА_7 комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування якого зазначив, що він є єдиним власником житлового будинку № 18 з господарськими будівлями, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнштейна, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.04.2016 р. В будинку зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_10, та малолітній ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1, які фактично у будинку не проживають, особистих речей у будинку не мають. Реєстрація відповідачів порушує його права, як власника, оскільки при нарахуванні комунальних платежів за користування послугами розрахунок здійснюється за кількістю зареєстрованих у будинку осіб, що обтяжує його матеріально, потребує додаткових витрат.

Також, у будинку без реєстрації проживає ОСОБА_11, яка є сторонньою особою, вселилася в житловий будинок за життя колишнього власника, після смерті якого вінуспадкував спірний будинок. ОСОБА_11 категорично відмовляється залишити будинок, незважаючи на те, що зареєстрована вона за іншою адресою, перешкоджає позивачу у доступі до власного помешкання, погрожує, псує майно, а саме: шляхом відрізу труб від системи газопостачання у встановленому проектом місці, перепланувала місцерозташування приладів газового обліку.

Після уточнення позовних вимог у грудні 2016 року ОСОБА_2 просив суд : усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком з господарськими будівлями, шляхом визнання ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнштейна, буд.18. Виселити ОСОБА_11, з жилого будинку розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнштейна, буд.18, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги, що позивачем ОСОБА_2 чинилися перешкоди в оформленні спадщини. Судом не враховано, що при вирішенні питання в судовому порядку про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування, позивачем приховано наявність інших спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_11 про виселення не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями № 18 по вул. Ейнштейна в м. Кривому Розі на праві приватної власності належить ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 02.04.2016 р. ( а.с.4).

З домової книги та довідки квартального комітету № 76 від 23.03.2016 р. видно, що у домоволодінні зареєстровані відповідачі ОСОБА_12, ОСОБА_13 ( а.с.5-7).

Згідно акту № 76 складеного уповноваженою особою квартального комітету від 09.04.2016 р., за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнтейна, буд.18, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 ніколи не проживали і не проживають в даний час ( а.с.9).

За вищевказаною адресою з 04.10.2016 р. зареєстрований ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 1234, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян ОСОБА_7 комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. 405 ЦК України та виходив з того, що позивачу ОСОБА_2, як новому власнику домоволодіння чиняться перешкоди у його користуванні та розпорядженні, особами, які зареєстровані та проживають у домоволодінні без реєстрації.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені.

Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду…

Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 став власником спірного домоволодіння в порядку спадкування його після смерті свого дядька ОСОБА_15

Після смерті спадкодавця ОСОБА_15, померлого 29 серпня 2014 року відкрилася спадщина, яка складається зі спірного домоволодіння, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулися позивач ОСОБА_2, ОСОБА_16 та ОСОБА_11

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу від 02 червня 2015 року спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_16 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у звязку із не підтвердженням факту родинних відносин із померлим ОСОБА_15 ( а.с.44,182).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2015 року, що набрало законної сили задоволено заяву ОСОБА_2 та встановлено факт родинних відносин його із померлим ОСОБА_15 ( а.с.35).

Згідно Довідки голови квартального комітету №76 видно, що ОСОБА_11, яка фактично проживає у спірному домоволодінні чинить перешкоди у його користуванні ОСОБА_5, яка зареєстрована у будинку з часу народження, проте через перешкоди не має можливості там проживати. З приводу чого зверталась до правоохоронних органів. ( а.с.96,109).

ОСОБА_16, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_15, в інтересах якої діяла ОСОБА_5 що підтверджується заявою, померла до отримання свідоцтва про право на спадщину( а.с.181). Відповідач ОСОБА_5 є онукою ОСОБА_16, що не заперечується сторонами.

В судовому засіданні колегії суддів позивачем ОСОБА_2 не заперечувався факт родинних відносин відповідача ОСОБА_5 та померлого спадкодавця ОСОБА_15

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 надала докази звернення до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_15 та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Отже, від вирішення питання про право власності на спадщину ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_15 залежить її право проживання у спірному будинку.

На думку колегії суддів, вирішення питання про визнання осіб ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_17, які зареєстровані, але не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, є передчасним та похідним від вирішення питання права власності на спірне домоволодіння, яке є спадковою масою, стосовно чого наявний спір між спадкоємцями, який розглядається у Центрально-Міському районному суді м.КривогоРогу ( справа 216/2108/17).

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно поважності причин непроживання відповідача ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_17 у домоволодінні за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнтейна, буд.18 за місцем їх реєстрації.

У п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму, зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.XI.50).

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов служби у справах дітей Центарльно-міської районної у місті ради м. Кривого Рогу за вищезазначеною адресою не створено належних умов для проживання та виховання малолітньої дитини, а також для її повноцінного розвитку. Крім того, матеріалами справи доведено та не заперечується сторонами, що особа, яка проживає у домоволодінні ОСОБА_11 без реєстрації чинить перешкоди та не допускає її у домоволодіння.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для визнання ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_17 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у домоволодінні за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ейнтейна, буд.18 передчасним, таким, що не відповідає матеріалам справи та вимогам законодавства, тому рішення суду першої інстанції в цій часині на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року в частині визнання втратившими право на житло ОСОБА_5 , ОСОБА_9 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: