Номер провадження № 2/201/2696/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2017 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2М.) про зміну розміру аліментів.

В поданому позові ОСОБА_1просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 820,00 грн. на 3 000,00 грн., починаючи стягнення з 02 червня 2017 року.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач є батьком її малолітньої доньки, на утримання якої за судовим рішенням з нього стягуються аліменти, проте у звязку із змінами у сімейному законодавстві України позивач просила змінити розмір аліментів зазначеним чином.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 820,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 01 грудня 2016 року (а.с. 4, 7).

У звязку із ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У звязку із зазначеним, обставини, встановлені судом при ухваленні рішення від 27 грудня 2016 року не підлягають доказуванню в даному процесі.

Положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Інших підстав для зміни розміру аліментів сімейним законодавством України не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком матері і батька, тому з урахуванням ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», якою прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років до 18 років станом на 01 грудня 2017 року визначений у розмірі 1 860,00 грн., суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання їхньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, можливо стягнути аліменти у розмірі 930,00 грн. щомісячно, частково задовольнивши таким чином позовні вимоги.

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки заявлені аліменти у розмірі 3 000,00 грн. позивачем не обґрунтовані.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивач звернулася до суду із даним позовом 26 червня 2017 року, про що свідчить відмітка суду на позовній заяві, суд прийшов до висновку, що аліменти у вказаному розмірі підлягають стягненню саме з 26 червня 2017 року, а не з 02 червня 2017 року як про це просить позивач.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84, 180-182, 183 СК України, ст. ст. 10, 60, 130, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2016 року, та стягувати щомісяця із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 930 (девятсот тридцять) грн. 00 коп., починаючи стягнення з 26 червня 2017 року.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь держави судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський