Справа № 694/487/17
провадження 2/694/328/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

08.06.2017 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.

при секретарі Матвієнко А,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання належності та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 19 лютого 2002 року помер її чоловік ОСОБА_3. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку пай, серії ЧР№0162306 виданого 10.02.1997 року Звенигородською райдержадміністрацією та розташованої в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області. Отримати спадщину позивачка не може тому, що звернувшись до Звенигородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону в звязку з тим, що на даний час сертифікат на право на земельну частку пай втратив чинність. Позивачка являється єдиною спадкоємицею і фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка поскільки вони проживали разом, а тому вона відноситься до спадкоємців першої черги.

Позивачка ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати належність земельної ділянки, площею 2.41 га згідно сертифікату на право на земельну частку серії ЧР № 0162306 від 10.02.1997 року в межах ОСОБА_2 сільської Ради Звенигородського району, вартістю 137013,87 грн. ОСОБА_3, що помер 19.02.2002 року, а також просить визнати за нею право на земельну ділянку площею 2,41 га, вартістю 137013,87 грн. яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області, що належала її покійному чоловіку ОСОБА_3, 1941р.н., який помер 19.02.2002 року в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивачка не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської Ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги позивачки визнають повністю та проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Суд вважає, що справу можна розглянути за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ст.197 ЦПК України вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 24 січня 1965 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в Стебнянській сільській раді Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки виданої відділом держгеокадастру у Звенигородському районі та м. Ватутіне від 18 квітня 2017 року № 31-28-03-884/2-17 державний акт на земельну ділянку на гр. ОСОБА_3 не виготовлявся та відповідно книг записів реєстрації державних актів фізичних осіб державний акт на право приватної власності на земельну частку пай ім'я ОСОБА_3 не зареєстровано. Згідно технічної документації по передачі в натуру земельних часток (паїв) власникам сертифікатів із земель колективної власності колишнього КСП ім. Горького с. Стебне Звенигородського району Черкаської області за гр. ОСОБА_3 рахується земельна ділянка № 385, загальною площею 2.41 га. (а.с.10).

Відповідно листа Міністерства юстиції України від 21 травня 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Згідно технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю власникам земельних часток (паїв) на території ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3 виділена земельна ділянка, розміром 2,41 га.

Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0162306 ОСОБА_3 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСП ім. Горького (а.с.8).

Пленум Верховного суду України в п.23 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року розяснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21.02.2017 року вбачається, що за даними нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3, який помер 19.02.2002 року, 16.02.2017 року за №49/2017 заведена спадкова справа. З заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_1. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Від імені ОСОБА_3 заповіти не посвідчувалися. Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку видати неможливо оскільки правовстановлюючий документ на право на земельну ділянку (пай) серії ЧР № 0162306, виданий Звенигородською райдержадміністрацією Черкаської області 10.02.1997р., який предявлено до нотаріальної контори втратив чинність (а.с.7).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 спадкові правовідносини були врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який діяв на той час.

Статтею 524 ЦК УРСР 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружини і батьки померлого. За відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (статті 529, 530 ЦК 1963 р.).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 та вела спільне господарство, відтак суд вважає, що позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка.

Відповідно до розяснень, що містить п. 11 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 125 Земельного Кодексу України, визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Разом з тим, померлий ОСОБА_3 Д не набув за життя прав власності на спірну земельну ділянку, державного акту не отримав.

Враховуючи навдене суд вважає, що право на спірну земельну ділянку входить в склад спадщини померлого чоловіка позивачки.

Стосовно визнання належності земельної ділянки, площею 2.41 га згідно сертифікату на право на земельну частку серії ЧР № 0162306 від 10.02.1997 року в межах ОСОБА_2 сільської Ради Звенигородського району, вартістю 137013,87 грн. ОСОБА_3, що помер 19.02.2002 року, то суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки таке право у останнього не виникло.

Керуючись ст.ст.10,11,15,59,60,174ч.4,197, 212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 529, 530 ЦК УРСР, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання належності та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну ділянку площею 2,41 га, вартістю 137013,87 грн. яка розташована в адміністративних межах ОСОБА_2 сільської ради Звенигородського району Черкаської області, що належала її покійному чоловіку ОСОБА_3, 1941р.н., який помер 19.02.2002 року в порядку спадкування за законом.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 13.06.2017 року.

Суддя Д.І. Сакун