АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 640/1645/17 Головуючий суддя І інстанції Зуб Г. А.
Провадження № 22-ц/790/3399/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 03.02.2017 року через свого представника звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час, а саме за останні два роки і девять місяців, одноразово у розмірі 25 538 грн. 10 коп., а також - аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилалась на наступне. Позивач є матірю малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є відповідач, але не приймає моральної та матеріальної участі у його вихованні. За весь термін з моменту народження дитини жодних коштів та іншої допомоги на утримання сина позивач не одержувала. Також, позивач вважає, що відповідач винен їй аліменти на утримання дитини за минулий час, а саме за останні два роки та девять місяців у розмірі не менше 30% від отриманих доходів.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання зявилась, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини від його доходу, а за минулі роки в стягненні аліментів просив відмовити, оскільки він сплачував аліменти позивачеві.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2017 року і до досягнення ним повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить вказане рішення змінити, повністю задовольнивши її позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Послалась на те, що її неодноразові прохання надати матеріальну допомогу є безрезультатними. Вказала, що відповідачем під час судового засідання не було спростовано, що спільного господарства вони не вели разом з позивачем, та за весь термін з моменту народження дитини жодних коштів та іншої допомоги на утримання відповідач не надавав. Зауважила, що надані відповідачем платіжні доручення містять відомості про призначення платежу, а саме «поповнення готівкою нацвалютного картрахунку» і не можуть бути прирівняні до перерахування аліментів на неповнолітню дитину, бо є предметом інших цивільних правовідносин.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходив з недоведеності цих вимог. Суд вказав, що позивач не надала достатніх доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а той ухилявся від їх сплати. Крім того, відповідач надав квитанції, які підтверджують, що останній перераховував позивачу грошові кошти.

Положеннями статті 60 ЦПК України закріплено процесуальний обовязок кожної сторони надавати до суду першої інстанції передбачені у ст.ст. 58, 59 цього Кодексу належні і допустимі докази тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В ході розгляду справи у суді першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачем до суду першої інстанції було надано копії квитанцій про перерахування у 2015-2016 р.р. грошових коштів на імя позивача ОСОБА_3, які були долучені до матеріалів справи та досліджені судом (а.с. 16-23).

ОСОБА_3 ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того факту, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення відповідача від їх сплати.

Позивач не заперечила отримання грошових коштів від відповідача. Твердження ОСОБА_3 про те, що вказані кошти не можуть бути прирівняні до перерахування аліментів на неповнолітню дитину, бо є предметом інших цивільних правовідносин, не доводять того, що позивач вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а той ухилявся від їх сплати, що відповідно до змісту ч. 2 ст. 191 СК України є необхідною підставою для стягнення аліментів за минулий час.

Той факт, що відповідач надсилав позивачу грошові кошти свідчить про реальну можливість позивача отримати від нього ці суми. За відсутності у справі доказів про те, що ці кошти не мали відношення до утримання їх малолітньої дитини, а також доказів про ухилення відповідача від сплати аліментів, яких позивач від нього вимагала колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача про стягнення аліментів за милуй час, ці висновки доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, та керуючись ч. 1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -