Справа № 133/2485/16-ц Провадження № 22-ц/772/1397/2017Головуючий в суді першої інстанції Проць В. А.
Категорія 54Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Козятинської районної ради Вінницької області на заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Козятинської районної ради Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк Віктор Миколайович про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до Козятинської районної ради Вінницької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк В.М. про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07.08.2013 року на виконання рішення 14 сесії 6 скликання Козятинської районної ради від 06.06.2013 року № 08-14-06 Про укладення контракту з керівником комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» (далі - КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради») між Козятинською районною радою Вінницької області та нею було укладено контракт на термін з 07.08.2013 року по 07.08.2018 року.

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 06 липня 2016 року № 72 достроково розірвано контракт від 07.08.2013 року з нею ОСОБА_2 - керівником комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 06 липня 2016 року. Цим же розпорядженням її було звільнено з посади директора комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 06 липня 2016 року згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом).

Оскільки, розірвання контракту та її звільнення було здійснено з порушенням процедури, передбаченої умовами контракту та статуту підприємства, з перевищенням повноважень голови районної ради, а також за надуманих головою Козятинської районної ради - Слободянюком В.М. підстав, вона оскаржила вищевказане розпорядження до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року в цивільній справі № 133/1755/16-ц розпорядження голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 06.07.2016р. № 72 про дострокове розірвання контракту та її звільнення було визнано незаконним і її поновлено на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також, моральну шкоду.

На виконання вищевказаного рішення суду в частині вимог, що підлягають негайному виконанню нею було отримано виконавчі листи, які вона звернула до виконання безпосередньої до Козятинської районної ради, що підтверджується заявами від 18.10.2016р. та 21.10.2016року, які відповідач відмовився добровільно виконати. Тоді вона звернула вказані виконавчі листи до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, де 24.10.2016 року старшим державним виконавцем відділу Плахотнюк Н.В. було відкрито виконавче провадження.

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 28 жовтня 2016 року № 120 її було поновлено на посаді директора комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 07 липня 2016 року і як зазначено в даному розпорядженні, воно прийняте на виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року по справі № 133/1755/16-ц та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2016 року.

Про поновлення її на роботі також було внесено відповідний запис у її трудову книжку. При цьому, такий запис проведено 01 листопада 2016 року , а не в день коли її було поновлено на посаді директора аптеки, тобто, 28 жовтня 2016 року.

Однак, 01 листопада 2016 року іншим розпорядженням голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. № 122 її знову, вдруге було звільнено з посади директора комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» вже з 01 листопада 2016 року і достроково розірвано контракт від 07.08.2013р., вже керуючись, як зазначено в самому розпорядженні статутом КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», висновками проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» та у зв?язку з порушенням пунктів 2.7, 2.13., 2.22. контракту.

З таким розпорядженням голови Козятинської районної ради вона також не може погодитись, вважає його незаконним, надуманими самим головою районної ради з особистих мотивів.

Відповідно до Статуту комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» затвердженого рішенням сесії Козятинської районної ради 5 скликання від 14 березня 2008 року із змінами внесеними рішенням 17 сесії районної ради 5 скликання від 11.07.2008р. № 19-17-05, п.1.1, 1.2, 1.3 - комунальне підприємство «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» створене за рішенням сесії Козятинської районної ради від 14 березня 2008р. на базі майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Козятинського району Вінницької області, засновником є Козятинська районна рада, п.6.4 - «керівництво, поточне (оперативне) управління Аптекою здійснює директор, який призначається та звільняється засновником за поданням голови районної ради, шляхом укладання контракту».

Відповідно, як призначати, так і звільняти її з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» має право лише засновник - Козятинська районна рада доручивши голові ради укладати контракт чи розривати контракт, а голова районної ради може лише піднімати питання (подавати подання) розірвання контракту та подальшого звільнення директора аптеки.

З огляду на вказане, голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк В.М. знову перевищив свої повноваження та діяв у супереч закону.

Так, в оскаржуваному розпорядженні № 122 від 01 листопада 2016 року є посилання на висновки проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», з якими вона не ознайомлена і не має навіть уяви про їх зміст та про їх існування вона дізналася з розпорядження, що оскаржує. Також не доведені факти порушення нею пунктів 2.7., 2.13, 2.22. контракту.

Поряд з тим, пункт 2.22. контракту встановлює один із зобов?язань не працювати за сумісництвом в будь-яких установах, підприємствах, закладах та інших суб?єктах господарювання, займатися індивідуальною комерційною діяльністю, за винятком виконання роботи за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою лікаря відповідної спеціалізації.

З моменту укладення вказаного контракту, вона працювала за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою лікаря-неонатолога в КП «Козятинська районна лікарня» на 0,5 посади, що підтверджується записом у її трудовій книжці під № 8 від 03.06.2008 року, а тому, посилання відповідача на порушення нею п.2.22 контракту є безпідставними і ще раз підтверджує надумані причини звільнення її з посади директора аптеки.

Повторним незаконним звільненням з роботи їй завдано моральну шкоду, оскільки дізнавшись про звільнення з роботи у неї різко погіршився стан здоров?я, підвищився тиск, з?явились головні болі, вона втратила сон і спокій і через це була змушена регулярно приймати ліки.

Вдруге було порушено її конституційне право на працю, оскільки знову, з особистих мотивів та порушенням процедури її звільнили з роботи ігноруючи рішення суду, яке було прийняте за попереднім звільненням, яке було судом визнано незаконним.

Особисті мотиви голови райради щодо її звільнення підтверджується регулярними за останній час публікаціями в засобах масової інформації, які надає сам пан Слободянюк В.М., а це, газета «Вісник Козятинщини», де особлива увага прикута до її чоловіка - попередника Слободянюк В.М. на посаді голови, та всієї її родини, включаючи батьків чоловіка.

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. від 06.07.2016 року № 72 достроково розірвано контракт від 07.08.2013 року з нею, як керівником КП«Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», з 06.07.2016 року. Цим же розпорядженням її було звільнено з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 06.07.2016 року згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року розпорядження голови Козятинської районної ради Вінницької області від 06.07.2016 року № 72 про дострокове розірвання контракту та звільнення ОСОБА_2 визнано незаконним, поновлено її на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. від 28.10.2016 року № 120 позивачку поновлено на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 07.07.2016 року.

01.11.2016 року розпорядженням голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. № 122 позивачку звільнено з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року і достроково розірвано контракт від 07.08.2013 року, керуючись статутом КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», висновками проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» та у зв'язку з порушенням пунктів 2.7, 2.13, 2.22 контракту.

Однак, на думку позивачки, розірвання контракту та її звільнення було здійснено незаконно, з порушенням процедури, передбаченої умовами контракту та статутом підприємства.

Зазначає, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 6.4 статуту КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», затвердженого рішенням сесії Козятинської районної ради 5 скликання від 14.03.2008 року із змінами внесеними рішенням 17 сесії районної ради 5 скликання від 11.07.2008 року № 19-17-05, комунальне підприємство «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» створене за рішенням сесії Козятинської районної ради від 14.03.2008 року на базі майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Козятинського району Вінницької області. Засновником є Козятинська районна рада. Керівництво, поточне (оперативне) управління Аптекою здійснює директор, який призначається та звільняється засновником за поданням голови районної ради, шляхом укладання контракту.

Таким чином, на думку позивачки, як призначати так і звільняти її з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» має право лише засновник, тобто Козятинська районна рада, доручивши голові ради укладати контракт чи його розривати, а голова районної ради може лише піднімати питання (подавати подання) розірвання контракту та подальшого звільнення директора Аптеки, а тому голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк В.М. перевищив свої повноваження та своїм розпорядженням достроково розірвав контракт та звільнив її з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради».

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що в розпорядженні голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. від 01.11.2016 року № 122 зазначено про висновки проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», однак зазначені висновки до неї не було доведено, як і не доведені факти порушення нею пунктів 2.7., 2.13, 2.22 контракту.

Посилається на те, що пунктом 2.22 контракту встановлено один із зобов'язань не працювати за сумісництвом в будь-яких установах, підприємствах, закладах та інших суб'єктах господарювання, займатися індивідуальною комерційною діяльністю, за винятком виконання роботи за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою лікаря відповідної спеціалізації. В свою чергу позивачка стверджує, що з моменту укладення вказаного контракту, вона працювала за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою лікаря - неонатолога в КП «Козятинська районна лікарня» на 0,5 посади, що підтверджується записом у її трудовій книжці під № 8 від 03.06.2008 року, а тому, на її думку, посилання відповідача в розпорядженні від 01.11.2016 року № 122 на порушення нею п.2.22 контракту є безпідставними.

ОСОБА_2 також зазначає, що повторним незаконним її звільненням з роботи їй завдано моральну шкоду, оскільки у неї різко погіршився стан здоров'я, підвищився тиск, з'явились головні болі, вона втратила сон і спокій і через це була змушена регулярно приймати ліки, вдруге було порушено її конституційне право на працю, адже знову, з особистих мотивів та порушенням процедури її звільнили з роботи ігноруючи рішення суду, яке було прийняте за попереднім звільненням, яке було судом визнано незаконним. Посилається на те, що особисті мотиви голови райради щодо її звільнення підтверджується регулярними за останній час публікаціями в засобах масової інформації, які надає сам Слободянюк В.М., а саме газетою «Вісник Козятинщини», де особлива увага прикута до її чоловіка - попередника Слободянюка В.М. на посаді голови Козятинської районної ради, та всієї її родини, включаючи батьків чоловіка. Такі публікації посилюють її моральні страждання, негативно впливаючи на стан її здоров'я.

Виходячи з наведеного, положень ч. 3 ст. 21, п. 8 ст. 36, ст. 235, ст. 237-1 КЗпП, ст.ст. 19, 43, 64 Конституції України, ст. 16, 23, 1173 ЦК України, ОСОБА_2 просила:

1) Визнати незаконним розпорядження голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 01.11.2016 року №122 про дострокове розірвання контракту з директором КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» від 07.08.2013 року з 01.11.2016 року та її звільнення з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року згідно п.8 ст.36 КЗпП (підстави передбачені контрактом);

2) Поновити її на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року;

3) Стягнути з Козятинської районної ради Вінницької області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.11.2016 року по день винесення судового рішення;

4) Стягнути з Козятинської районної ради Вінницької області на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 01.11.2016 року № 122 про дострокове розірвання контракту з директором КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» від 07.08.2013 року з 01.11.2016 року та звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом).

Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року.

Стягнуто з Козятинської районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01.11.2016 року по 14.03.2016 року в сумі 1017 грн. 60 коп., 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 55 грн. 12 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто з Козятинської районної ради Вінницької області на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Дане рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

23.03.2017 року голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк В.М. звернувся у суд із заявою про перегляд заочного рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2017 року.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.04.2017 року заяву голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. про перегляд заочного рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, Козятинська районна рада Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення суду і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до чч. 1 та 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване заочне рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено, що 07.08.2013 року на виконання рішення 14 сесії 6 скликання Козятинської районної ради від 06.08.2013 року № 08-14-06 Про укладення контракту з керівником КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» між Козятинською районною радою Вінницької області та ОСОБА_2 укладено контракт на термін з 07.08.2013 року по 07.08.2018 року (т.1 а.с.9-14, 68-73).

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 06.07.2016 року № 72 достроково розірвано контракт від 07.08.2013 року з ОСОБА_2 керівником КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 06.07.2016 року. Цим же розпорядженням позивача було звільнено з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 06.07.2016 року згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року, яке набрало законної сили, в цивільній справі № 133/1755/16-ц задоволено позов ОСОБА_2 до Козятинської районної ради Вінницької області та визнано незаконним розпорядження голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 06.07.2016 року № 72 про дострокове розірвання контракту та її звільнення і останню поновлено на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», стягнуто з Козятинської районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.07.2016 року по 13.10.2016 року в сумі 5074 грн. 68 коп. та 5000 грн. моральної шкоди.(т.1 а.с.7).

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Слободянюка В.М. від 28.10.2016 року № 120 ОСОБА_2 було поновлено на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 07.07.2016 року і як зазначено в даному розпорядженні, воно прийняте на виконання рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року по справі №133/1755/16-ц та постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.10.2016 року (т.1 а.с.7).

Розпорядженням голови Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюка В.М. від 01.11.2016 року № 122 достроково розірвано контракт від 07.08.2013 року з керівником КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» ОСОБА_2 з 01.11.2016 року та звільнено її з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року згідно п.8 ст.36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом) (т.1 а.с.8).

Рішенням Козятинської районної ради Вінницької області від 16.12.2016 року №23-09-07 9 сесія 7 скликання затверджено розпорядження голови районної ради, видане в міжсесійний період № 122 від 01.11.2016 року «Про звільнення ОСОБА_2» (т.1 а.с.110).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходи з того, що розірвання контракту та звільнення позивача було здійснено незаконно з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», умов контракту та статуту підприємства, оскільки відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3, 6.4 статуту КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», затвердженого рішенням сесії Козятинської районної ради 5 скликання від 14.03.2008 року із змінами внесеними рішенням 17 сесії районної ради 5 скликання від 11.07.2008 року № 19-17-05, як призначати, так і звільняти директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» має право лише засновник Козятинська районна рада доручивши голові ради укладати контракт чи його розірвати, а тому голова Козятинської районної ради Вінницької області видаючи розпорядження від 01.11.2016 року № 122 вийшов за межі своїх повноважень та порушив п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Крім цього, висновки проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», на які є посилання у розпорядженні від 01.11.2016 року №122, позивачці не надавалися для ознайомлення, пояснень щодо них у неї не відбирали, а посилання у зазначеному розпорядженні на порушення позивачкою п.2.22 контракту є безпідставним, оскільки ОСОБА_2 з моменту укладення вказаного контракту, працювала за спеціальністю, у межах робочого часу, за основною посадою лікаря-неонатолога в КП «Козятинська районна лікарня» на 0,5 посади, що підтверджується записом у її трудовій книжці під № 8 від 03.06.2008 року.

Суд також виходив з того, що оскільки звільнення позивачки було проведено без законної підстави, тому її слід поновити на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який складає 4 місяці 13 днів та становить 1017,60 грн. Окрім того, незаконним звільненням позивачці заподіяна моральна шкода, оскільки після звільнення з роботи у неї погіршився стан здоров'я, підвищився тиск, з'явились головні болі, вона втратила сон і спокій і через це була змушена регулярно приймати ліки, вдруге було порушено її конституційне право на працю, вона втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, у зв'язку з чим їй заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість заочного рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що оскаржуване заочне рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду, виходячи з наступного.

Згідно з чч. 1, 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За правилами п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Пленуму Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 7, 13 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звертає увагу судів на те, що контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП). Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Як убачається із контракту, укладеного між Козятинською районною радою, в особі голови районної ради, та ОСОБА_2 від 07.08.2013 року, рішенням сесії районної ради від 06.08.2013 року №09-14-06 Про укладення контракту з керівником КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» ОСОБА_2 призначається за контрактом на посаду директором КП Козятинська районна аптека Козятинської районної ради на термін з 07.08.2013 року по 07.08.2018 року.

Пунктом 1.2 статуту КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» встановлено, що аптека заснована на базі майна, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл та селищ Козятинського району Вінницької області.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання, зокрема вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Судом першої інстанції установлено, що розірвання контракту та звільнення позивачки було здійснено незаконно з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та умов контракту, оскільки відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання, зокрема, щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників. Про те, що директор КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» може бути звільнений з ініціативи саме Козятинської районної ради зазначено також у пп.5.3 контракту.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що голова Козятинської районної ради Вінницької області Слободянюк В.М. видаючи розпорядження від 01.11.2016 року № 122 вийшов за межі своїх повноважень, у зв'язку з чим звільнення позивача є незаконним, судова колегія вважає обґрунтованим.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на те, що нова редакція пункту 6.4 статуту КП «Козятинської районної аптеки Козятинської районної ради», яка була затверджена рішенням ради 8 сесії 7 скликання від 28.10.2016 року та зареєстрована державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Козятинської райдержадміністрації 01.11.2016 року, надавала право голові Козятинської районної ради Вінницької області звільняти директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», адже згідно пункту 6.4 зазначеного статуту у міжсесійний період голова районної ради розпорядженням призначає виконуючого обов'язки завідувача комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» та звільняє завідувача комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», у разі невиконання ним умов передбачених контрактом або у інших випадках передбачених чинним законодавством, з подальшим затвердженням сесією районної ради.

Разом з тим, як слідує із розпорядження голови Козятинської районної ради Вінницької області від 01.11.2016 року № 122 «Про звільнення ОСОБА_2», голова районної ради керуючись статутом комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», висновками проведеного аналізу фінансового стану КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», відповідно до п.5.3 контракту з керівником комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» від 07.08.2013 року та у зв'язку із порушенням пунктів 2.7, 2.13, 2.22 контракту: 1. Достроково розірвав контракт від 07.08.2013 року з керівником комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» ОСОБА_2 з 01.11.2016 року; 2. Звільнив ОСОБА_2 з посади директора комунального підприємства «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» з 01.11.2016 року згідно п.8 ст.36 КЗпП України (підстави, передбачені контрактом).

Отже, голова Козятинської районної ради Вінницької області звільнив ОСОБА_2 з посади директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», тоді як нова редакція статуту КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», на яку посилається відповідач, передбачала право у міжсесійний період голові районної ради розпорядженням звільняти завідувача КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради», у разі невиконання ним умов передбачених контрактом або у інших випадках передбачених чинним законодавством, з подальшим затвердженням сесією районної ради, тоді як зазначену посаду (завідувача КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради») ОСОБА_2 не займала, адже відповідно до копії розпорядження голови Козятинської районної ради від 28.10.2016 року №120 та копії трудової книжки ОСОБА_2, розпорядженням №120 від 28.10.2016 року її було поновлено на посаді директора КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» згідно рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року (т.1 а.с.7).

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що в оскаржуваному розпорядженні голови Козятинської районної ради Вінницької області від 01.11.2016 року № 122 «Про звільнення ОСОБА_2» не зазначається, якою саме редакцією статуту КП «Козятинська районна аптека Козятинської районної ради» керувався голова районної ради, відсутнє посилання на норми законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з наведеного, оскільки звільнення ОСОБА_2 було проведено без законної підстави суд першої інстанції правомірно поновив її на попередній роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачку 01.11.2016 року було незаконно звільнено відразу після поновлення на роботі на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.10.2016 року, то відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України на її користь слід стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить з 01.11.2017 року по 14.03.2017 року, тобто по день ухвалення рішення у даній справі, 1017,60 грн. судова колегія вважає обґрунтованим.

Законним судова колегія вважає і рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п. 13 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звертає увагу судів на те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року у справі № 6-23цс12.

Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 2371 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду першої інстанції про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 5000 гривень моральної шкоди судова колегія вважає обґрунтованим, оскільки доводи позову та надані докази у справі свідчать про те, що незаконним звільненням вдруге було порушено конституційне право позивачки на працю, що призвело до її моральних страждань, нервувань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, погіршення стану її здоров'я, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення, на думку заявника, судом першої інстанції положень ст. 10 ЦПК України при постановленні ухвали про заочний розгляд справи, оскільки суд був належним чином повідомлений про неможливість взяти участь у судовому засіданні представника районної ради, судова колегія вважає безпідставними, адже зі справи слідує, що відповідач в повній мірі скористався наданими йому процесуальним законом правами, подав заяву про перегляд заочного рішення суду та апеляційну скаргу на заочне рішення суду першої інстанції, а тому підстав вважати, що були порушенні процесуальні права відповідача судова колегія немає. Окрім цього, судова колегія зазначає, що стосовно зазначеної категорія справ встановлюються спеціальні строки її розгляду (ст.157 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У той же час, судова колегія вважає, що судом першої інстанції справу вирішено правильно з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи викладене, судова колегія вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Козятинської районної ради Вінницької області - відхилити.

Заочне рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 14.03.2017 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев