Справа № 466/4331/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/1245/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф.Приколоти Т.І.

секретар Іванова О.І.

З участю: сторін, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_4 з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог поданої 06 червня 2016 року звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,043 га по вул. Шеремети,27 у м.Львові, кадастрови й номер :05:003:0210, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.10.2014 року. Маючи всі дозвільні документи на будівництво з травня 2015 року мав намір розпочати роботи по будівництву індивідуального житлового будинку у звязку з чим уклав договір №21 з ФОП ОСОБА_7 на виконання робіт по будівництву індивідуального житлового будинку, а також для встановлення загорожі кругом ділянки та воріт, для підняття рівня землі на ділянці залучив робочу силу (підсобників) в кількості семи осіб, замовивши машини з землею, а також залучивши додаткову будівельну техніку - екскаватора, грейдера і вантажні машини. Однак відповідачі не допустили на його земельну ділянку працівників-будівельників разом з технікою та такі блокування заїзду продовжуються до сьогодні. Такими діями відповідачі порушують його права та у звязку з цим він поніс матеріальні збитки та йому було завдано моральної шкоди. Таким чином, з вини спільних дій відповідачів, що проявлялися в блокуванні доступу до належної йому земельної ділянки він поніс матеріальні витрати на загальну суму 232 000 грн., які повинні бути відшкодовані йому відповідачами в повному обсязі з підстав передбачених ст.22, ст.1190 Цивільного кодексу України. Крім цього, йому внаслідок неправомірних дій відповідачів, було завдано значну моральну шкоду, яка полягає в порушенні його права власності. Зокрема, внаслідок заборони та блокування доступу до належної йому земельної ділянки, він зазнав та продовжує зазнавати не мало переживань та страждань, внаслідок чого в нього з'явилися проблеми з здоров'ям, які проявилися в частоті (підвищенні) серцебиття, а також значному підвищенні артеріального тиску.

В липні 2016 року позивач надав суду уточнення з приводу розміру земельної ділянки, оскільки частина такої була відчужена та площа якої він є власником становить 0,0245 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.06.2015 року.

Просив суд зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0245га, що на вулиці Шеремети,27 у м.Львові, зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0245га, що на вулиці Шеремети,27 у м.Львові, шляхом усунення з проїзду залізобетонного блоку, стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в його користь 232 000 грн. за завдану матеріальну шкоду, 50 000 грн. моральної шкоди та судовий збір 1600 грн. на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0245га, що по вул. Шеремети,27 у м.Львові власнику земельної ділянки ОСОБА_4. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0245га, що по вул. Шеремети,27 у м.Львові, шляхом усунення з проїзду залізобетонного блоку. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 42 980 грн. (сорок дві тисячі дев'ятсот вісімдесят гривень) за завдану матеріальну шкоду. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 2000 грн. (дві тисячі гривень) моральної шкоди. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір в користь ОСОБА_4 за ставками, встановленими для позовних заяв майнового характеру у розмірі 551,20 грн. та немайнового характеру у розмірі 1378 грн., а всього 1929,20 грн. (одну тисячу дев'ятсот двадцять дев'ять гривень двадцять копійок) та 1600 грн. ( одну тисячу шістсот гривень) на правову допомогу.У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення суд не звернув уваги на той факт, що позивачу ОСОБА_4 станом на 21серпня 2015 року не було встановлено дозволу на влаштування заїзду до належної йому на праві власності земельної ділянки, хоча саме вказаний заїзд блокувався, а не земельна ділянка позивача. Наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-44 від 10 квітня 2015 року ОСОБА_4 як власнику земельної ділянки було затверджено винятково аріхтектурно-планувальні вимоги до проекту влаштування заїзду з вул.Шеремети у м.Львові із зобов'язанням замовити виготовлення проектної документації на проведення робіт з благоустрою та отримання відповідного дозволу. Відтак висновок суду про наявність у позивача дозволу на встановлення заїзду не відповідає дійсності. Крім того, ухвалою Львівської міської ради від 21 травня 2015 року територія зазначеного вище заїзду була виділена у постійне користування ЛКП «Зелений Львів». Звертає увагу, що 30 липня 2015 року на позивача було накладено штраф за порушення об'єктів благоустрою та саме через це порушення відбувалося блокування заїзду, який належав до комунальної власності територіальної громади м.Львова, а відтак дії відповідачів щодо фізичного блокування заїзду відповідали вимогам закону, а їх неправомірність не доведена жодними доказами. Посилання суду на обставини встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 11 квітня 2016 року є безпідставним, оскільки в даному рішенні не було зазначено ким погоджено влаштування заїзду та не має покликання на конкретні первинні документи. Звертає увагу, на те, що суд першої інстанції не надав наженої оцінки підрядному договору від 01червня 2015 року укладеного між позивачем та фізичною особою-підприємцем, оскільки в матеріалах справи немає відомостей про наявність у фізичної особи ліцензії на будівництво капітальних об'єктів. Суд не звернув увагу на те, що сплачені позивачем кошти в сумі 2600 грн. за роботу екскаватора перераховані на користь зовсім сторонньої ооби. В рішенні немає жодних мотивів на підставі якої норми закону позивачу належить право на відшкодування моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та адвоката ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, що розташована за адресою м.Львів, вул. Шеремети,27 кадастровий номер: :05:003:0232, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0245 га (а.с.104,105).

Звертаючись з позовом позивач посилається на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом блокування заїзду, що не дає змоги йому розпочати будівництво будинку.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що позивач є власником земельної ділянки що підтверджується належними доказами, а дії відповідачів порушують право власності позивача на дану земельну ділянку, а тому позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованими та підставними.

Крім цього, суд вважав доведеним той факт що у зв'язку з неправомірними діями відповідачів позивачу було заподіяно матеріальну шкоду, яка полягала у тому, що 07 серпня 2015 року позивачем було оплачено штраф за порушення правил благоустрою м. Львова у сумі 340 грн., 40 000 грн. ним було оплачено штраф за порушення п.6.5 Договору на виконання будівельних робіт №21 від 01.06.2015 року та 2640 грн. він заплатив за послуги екскалатора, що підтверджуються відповідними квитанціями.

Також суд, дійшов до переконання на підставі пояснень позивача, що внаслідок неправомірних дій відповідачів йому була завдана моральна шкоди внаслідок заборони доступу до належної йому земельної ділянки та внаслідок цього він зазнав багато переживань, в нього з'явилися проблеми із здоров'ям, які проявилися у значному підвищенні артеріального тиску. Внаслідок неправомірних дій відповідачів порушилися його особисті та сімейні плани і задуми.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Порядок здійснення права власності визначений у ст.319 ЦК, зокрема власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Частиною 4 ст. 373 ЦК встановлено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з частиною 3 ст. 375 ЦК право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Задовольняючи позов в частині зобовязання відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянко площею 0,0245 га, що на вул. Шеремети,27 у м. Львові, шляхом усунення з проїзду залізобетонного блоку, суд не зясував чи саме відповідачами цей блок встановлений.

Крім цього, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач особисто пояснив, що вказаний блок відсутній, а відтак підстав для задоволення позову в цій частині у суду не було, оскільки зобовязувати особу усувати перешкоди, яких вона не чинила і не встановлювала не передбачено чинним законодавством. Відтак висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідачів не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення вказаної позовної вимоги у суду не було виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на те, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом блокування проїзду до його земельної ділянки, позивач зазначав, що у нього наявні всі дозвільні документи на будівництво будинку, однак таке він не може розпочати через винні дії відповідачів.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції не враховано того, що будівельний паспорт та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовлений на земельну ділянку площею 0,0430 га, однак такої ділянки вже не існує, оскільки позивач є власником земельної ділянки площею 0,0245 га, а відтак взяті судом докази є неналежними.

Крім цього, наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради №А-44 від 10.04.2015 року позивачу затверджено вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту на влаштування заїзду до території земельної ділянки на вул. Шеремети,27 у м. Львові та позивачу вказано на необхідність розроблення у спеціалізованій проектній організації, яка має кваліфікаційний сертифікат на виконання робіт проектну документацію на проведення благоустрою та отримати дозвіл на проведення робіт з благоустрою згідно з вимогами чинного законодавства (а.с.22-22 зворот).

Однак, позивачем не надано суду доказів щодо виконання вимог даного наказу.

Також з пояснень відповідачки ОСОБА_2 відібраних на підставі п.8 ст.95 КПК України дільничним інспектором міліції 27.08.2015 року встановлено, що позивач намагається їздити по парковій зоні, а постановою адміністративної комісії №118 від 30 липня 2015 року на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. за порушення п.20.1.13 Правил благоустрою м. Львова на території парку «700-річчя Львова», прилеглої до вул. Шеремети,27 (а.с.28), а відтак з встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що спір виник відносно заїзду до земельної ділянки.

Відтак колегія суддів, вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав відповідачами щодо користування земельної ділянкою, оскільки не надав суду доказів про облаштування ним проїзду до земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що дії відповідачів були неправомірними, а відтак є підстави для стягнення з них матеріальної та моральної шкоди.

Однак такий висновок суду є помилковий у звязку з наступним.

Неправомірні це дії, які порушують положення законів, інших нормативних актів і принципів права. До неправомірних дій, що породжують цивільні правовідносини, можна віднести: завдання шкоди (збитку); порушення договірних зобов'язань;безпідставне збагачення; дії, здійснені як угоди, що визнані недійсними; дії, що порушують виключні права авторів творів науки, літератури, мистецтва тощо. Наслідком здійснення неправомірних дій є настання цивільно-правової відповідальності, хоч воля правопорушника не була спрямована на настання цих правових наслідків. Вони настають внаслідок положення закону.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірності дій відповідачів, а внаслідок цього підстав для стягнення матеріальної шкоди немає.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів враховує наступні вимоги чинного законодавства.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом( ст.23 ЦК).

У пунктах 4,5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання

заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи те, що судом під час розгляду даної справи не встановлено неправомірних дій відповідачів та позивачем не надано доказів, які підтверджують, що у звязку з подіями щодо блокування заїзду до його земельної ділянки його стан здоровя погіршився, підстав для задоволення позову в цій частині не було.

Відповідно до ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Ф. Павлишин

ОСОБА_8