АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Васильєва Н.П.
№22-ц/796/7256/2017 Доповідач Кравець В.А.
Справа №757/5003/17-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди у здійснені (володінні, користуванні та розпорядженні) права власності на 1/3 2-кімнатної квартири в АДРЕСА_1 та виселити їх без надання іншої житлової площі.

В мотивування вимог посилалася на те, що ОСОБА_3 є її матір'ю, яка без її згоди зареєструвала в кватирі свого співмешканця ОСОБА_6 та разом з ним довготривалий період порушують правила співжиття в одному помешканні, порушують її право. Відповідачі не дають їй можливості володіти та користуватися об'єктом власності. Міри реагування, які застосовуються судами та Печерською поліцією, не виправляють поведінки зазначених осіб.

Крім того, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2012 року у справі номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 позбавлена відносно неї материнства.

В жовтні 2015 року відповідачі не пустили її в квартиру для проживання. Вона є інвалідом 2 групи та вимушена була мешкати у знайомих в Будинку соціального піклування міста Києва по вулиці Суздальській 4/6 та лікарнях міста Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у здійсненні (володінні, користуванні та розпорядженні) права власності 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в квартиру за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що 26.06.2013 року ОСОБА_3 був оформлений договір купівлі-продажу №158 приватним нотаріусом Барановою Т.І. 1/2 частини квартири продана ОСОБА_5 без згоди позивача.

Крім того, про тероризування ОСОБА_1 відповідачами свідчать її звернення до Печерського УПГУНП у м. Києві.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_8 та третя особа по справі ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що ОСОБА_4 вселився до квартири без згоди її співвласника - ОСОБА_1, а тому є таким, що підлягає виселенню.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про виселення ОСОБА_3, суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів про наявність застосування до ОСОБА_3 заходів запобігання і громадського впливу, що є складовою для прийняття рішення про виселення без надання іншого житлового приміщення у відповідності до ст.ст. 116, 157 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та складається з двох житлових кімнат загальною площею 45,1 кв. метрів, житловою площею 29,5 кв. метрів, кімнати ізольовані.

Позивачу на праві приватної власності належить 1/3 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 10 серпня 2006 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва на підставі розпорядження номер 254.

Інші 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу належить ОСОБА_5, яка є тіткою позивача.

Порядок користування квартирою не встановлювався.

В квартирі зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_3, яка є матір'ю позивача та рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 серпня 2012 року у справі № НОМЕР_1 позбавлена батьківських прав.

Позивач є інвалідом другої групи з дитинства.

23 лютого 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, актовий запис № 205, здійснений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в місті Києві.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2016 року позивач вселена в квартиру, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зобов'язані не чинити їй перешкоди у користуванні належною 1/3 частиною вказаної квартири.

Рішення суду щодо вселення ОСОБА_1 було виконане, проте, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять їй перешкоди у користуванні квартирою.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Щодо виселення колишніх членів сім'ї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1ст. 116 цього Кодексу. Передбачені статтями 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Виселення ОСОБА_3 можливе лише за підстав передбачених ст. 116 ЖК України, проте, в розрізі ст. 57 ЦПК України доказів того, що ОСОБА_3 систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суду надано не було.

Таким чином, вірним є висновок суду про відмову у виселенні ОСОБА_3

Крім того, ОСОБА_3 навіть після позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_1 залишається колишнім членом сім'ї власника 1/3 частини квартири.

ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі з 1986 року та іншого житла немає.

Рішення суду в іншій частині не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді