СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/1527/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Ю.В.

за участю секретаря - Севрюк К.А.

відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - Вангородського І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, подане в цивільній справі за позовом представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» - ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа.

В судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування заяви вказано, що відповідно до вказаної позовної заяви, вона підписана представником позивача за довіреністю ОСОБА_5, поряд присутня печатка представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Консалтинг», а на думку представника відповідача позивач за довіреністю не має повноважень на ведення даної справи. Окрім цього позовна заява від імені та в інтересах позивача ПАТ «Правекс-Банк» подана та підписана - представником ТОВ «Вердикт Консалтинг» ОСОБА_5, на підставі довіреності № 14 від 06.01.2016 року на ім'я ОСОБА_5, виданої ПАТ «Правекс-Банк», в особі Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» Кириченка Т.О., який діє на підставі Статуту, при цьому до позовної заяви не долучено в якості додатків жодного документу, що посвідчують службове становище і повноваження особи, яка видала і підписала довіреність на ім'я ОСОБА_5 Відповідачі вказане клопотання підтримали.

У судовому засіданні позивач та його представник присутні не були, подали заяву від представника позивача ОСОБА_5 про розгляд справи без участі представника позивача у зв'язку зі зайнятістю представника та неможливість забезпечити його участь у судовому засіданні (а.с.70,89).

Суд вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ст. 244 ЦК України). Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ст. ст. 38, 40 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін мають бути посвідчені, зокрема довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. Довіреність фізичної особи, яка є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якої прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 цієї статті, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії. що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності.

Відповідно до ч.3 і 8 ст. 119 ЦПК України, у разі, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.

Виходячи зі змісту ст. ст. З, 8, 38, 42, 44, ч. 3,7,8 ст. 119, п. З ч. З ст. 121 ЦПК України при звернення представника юридичної особи до суду суд зобов'язаний належним чином перевірити повноваження особи, яка діє від імені юридичної особи, відповідність виданої представникові юридичної особи довіреності вимогам закону, зокрема наявність у посадової особи, яка підписала довіреність, передбачених законом, статутом або положення юридичної особи, повноважень на це.

Як вбачається з позовної заяви, позовна заява від імені та в інтересах позивача ПАТ КБ «Правекс-Банк» подана та підписана - представником ТОВ ««Вердикт Консалтинг» ОСОБА_5, на підставі довіреності №14 від 06.01.2016 року, виданої ПАТ « Правекс-Банк», в особі Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» Кириченка Т.О., який діє на підставі Статуту, на ім'я ОСОБА_5.

При цьому до позовної заяви не містить як додатки і не додано жодного документу, що посвідчують службове становище і повноваження особи, яка видала та підписала довіреність на ім'я ОСОБА_5.

Відповідно до даної довіреності зазначено, що вона видана за Договором про надання послуг №ВР-403/00/6 від 15.10.2015 року.

Відповідно до даного договору №ВР-403/00/6 від 15.10.2015 року - ПАТ КБ «Правекс-Банк» виступає як Замовник, а ТОВ ««Вердикт Консалтинг» - як Виконавець.

Відповідно до пункту 4.3.7. цього договору-замовник зобов'язаний надати виконавцеві ( його співробітникам ) довіреності із зазначенням кола його повноважень, що направленні на виконання умов цього Договору, за формою, визначеною в додатку 9 до цього Договору (копія вказаного додатку в матеріалах справи відсутня).

Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які відомості про факт працевлаштування ОСОБА_5 у ТОВ ««Вердикт Консалтинг», зокрема, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б засвідчували даний факт працевлаштування останнього.

За таких обставин, коли будь-які належні та допустимі докази працевлаштування ОСОБА_5 в ТОВ «Вердикт Консалтинг» відсутні слід вважати, що при поданні позовної заяви не було доведено обставину працевлаштування останнього, а тому він є третьою особою в розумінні Договору №ВР-403/00/6 від 15.10.2015 року. Тобто, ОСОБА_5 не є стороною цього Договору, а його участь у виконанні обов'язку Виконавця щодо надання Послуг стягнення заборгованості є неможливою та такою що прямо суперечить умовам даного Договору.

У матеріалах справи відсутні докази повноважень ОСОБА_5 щодо використання печатки ТОВ «Вердикт Консалтинг».

Крім того, в порушення п. 2.2 Договору про надання послуг в матеріалах позовної заяви відсутнє замовлення за яким має здійснюватись надання послуг (а.с.29).

Положення п. 2 ч. 1 ст.207 ЦПК України передбачає постановлення судом ухвали про залишення заяви без розгляду, якщо така заява була подана особою, яка не має повноважень на ведення справи. Зазначена процесуальна норма є імперативною та не передбачає жодних інших варіантів дій.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 1 постанови № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» після відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання про залишення заяви без руху та її повернення (стаття 121 ЦПК чи про відмову у відкритті провадження у справі (частина друга статті 122 ЦПК).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998р. та « Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також, позовна заява не відповідала вимогам ч. 4 ст. 119 ЦПК України, оскільки документи, які подаються юридичною особою, мають бути посвідчені підписом уповноваженої особи (з зазначенням посади, прізвища, ім'я та по батькові особи), з відміткою «Згідно з оригіналам», датою засвідчення копії та завірені гербовою печаткою цієї юридичної особи. Однак, як вбачалось з матеріалів справи, додані до позовної заяви документи не були завірені круглою (гербовою) печаткою банку, а лише завірені підписом уповноваженої особи з штампом «Згідно з оригіналом» та датою засвідчення копії.

Так, документи, які подаються юридичною особою, мають бути посвідчені підписом уповноваженої особи (з зазначенням посади, прізвища, ім'я та по батькові особи) та завірені гербовою печаткою цієї юридичної особи. Посвідчення документа керівником підприємства, установи, організації здійснюється відповідно до вимог п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163- 2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою «Згідно з оригіналом», засвідченою печаткою, дати засвідчення копії. Також згідно з пунктом 77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади. Раді міністрів АРК. місцевих органах виконавчої влади, напис про посвідчення документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціал імені ) і прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа «Підпис». Напис про засвідчення копії скріплюється печаткою із зазначенням на ній найменування відповідної установи або печаткою структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії і т.д.) установи.

Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була подана до суду 14.11.2016 року, провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 07.12.2016 року, тобто на теперішній час цивільна справа перебуває у провадженні суду понад 2 місяців.

Крім того, суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно з якими кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Також, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «Мангадаш та інші проти України» Європейський суд,враховуючи свою практику в аналогічних справах, встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з незабезпеченням національними судами розгляду справ впродовж розумного строку (рішення від 14.06.2012 року). Аналогічні порушення п. 1 ст. 6 Конвенції виявлено Європейським Судом з прав людини у справах «Блінова проти України» (рішення від 26.04.2010 року), «Деменова проти України» (рішення від 15.03.2012 року), «Циганков проти України» (рішення від 10.05.2012 року), «Крижанівський проти України» (рішення від 12.01.2012 року), «Міцеви проти України» (рішення від 16.02.2012 року), «Гержик проти України» (рішення від 02.02.2012 року), «Лобацька проти України» (рішення від 05.04.2012 року), «Мурдугова проти України» (рішення від 02.02.2012 року), «Папазова та інші проти України» (рішення від 15.03.2012 року), «Варламова проти України» (рішення від 19.04.2012 року).

Європейський Суд з прав людини неодноразово у зазначених та інших рішеннях проти України наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмету спору для заявника.

З огляду на вищевикладене, розумність строків розгляду цивільної справи, передбачених ЦПК України, враховуючи, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо заяву від заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, клопотання - підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 207, ст. 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Позовну заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» - ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня проголошення.

Суддя Ю.В. Войтенко