Справа № 214/8769/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду від 16 травня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла заява відповідача, в якій він просить: скасувати заочне рішення по справі, яке винесено 16 травня 2017 року. Скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 214/8769/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

В обґрунтування заяви зазначає наступне. 16 травня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги у повному обсязі. Вважає, що заочне рішення підлягає перегляду з наступних підстав. Ухвалу суду від 04.01.2017 року про відновлення розгляду справи вважає незаконною, оскільки рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.11.2016 року по справі №214/3085/16-ц, яка була підставою для зупинення провадження по справі - ухвала суду від 06.06.2016 року не вступило в закону силу та було оскаржено до суду апеляційної інстанції. Наполягає, що ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04.01.2017 року про відновлення розгляду справи являється незаконною, то і розгляд справи, призначений на 10.04.2017 року являється неправомірним, оскільки рішення про призначення дати розгляду справи приймалось судом до розгляду судом апеляційної інстанції скарги на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.11.2016 року(справа: №214/3085/16-ц). Як підстави для подання заяви про перегляд заочного рішення вважає порушення судом вимог ст. 74, 224 ЦПК України. Поштовий конверт (а.с.138) та поштове повідомлення (а.с.139) не містять інформації про дату призначення розгляду справи та відповідно - про отримання ним судової повістки. Хоча призначення розгляду справи на 10.04.2017 року було незаконним, проте судову повістку на 10.04.2017 року він не отримував доказом чого вважає кур'єрське повідомлення (а.с.140). В порушення вимог ч.5 ст.74 ЦПК України йому не було вручено судову повістку про призначення розгляду справи на 16.05.2017 року доказом чого являється рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.144) та судова повістка (а.с.143). Вважає, що судом було порушено вимоги ст. 169 ЦПК України, в якій вказано, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вказує, що призначена справа до розгляду на 10.04.2017 року була незаконно та відповідно йому не було повідомлено про дату розгляду справи. Також йому не було повідомлено належним чином і про розгляд справи на 16.05.2017 року. Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 судових повісток про призначення справи на 16.05.2017 року не отримували.

Докази проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» наводить наступні. Суд у заочному рішенні посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 отримав від банку 9382.05грн., а судом на підставі судового наказу від 03.02.2018 року було стягнуто з відповідача 11823грн. (а.с.112). З наказом про стягнення з відповідача 11823грн. позивач звертався до виконавчої служби, але провадження було закрите, наказ до даного часу не виконано. Коли виникла підстава для застосування штрафу зараз суд

пояснити не може. Наполягає, що суд зробив висновок на припущеннях, оскільки не відомо на підставі чого закрито виконавче провадження й коли саме, яку саме суму відшкодував відповідач ОСОБА_2 Банку по виконавчому провадженню та відповідно скільки саме від відшкодував отриманого кредиту, а скільки відшкодував відсотків та пені по отриманому кредиту. Відповідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказує, що оскільки судовий наказ Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу був винесений 03.02.2018 року, то мав право звернутися з позовними вимогами до відповідача на

протязі строку позовної давності, проте з дати постанови судового наказу

пройшло понад 6 років, коли позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з

позовом до суду, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної

давності. Але по незрозумілим причинам суд в порушення вимог ст.ст.213-

215 ЦПК України в заочному рішенні не дав правової оцінки строку пропуску

позивачем позовної давності, що свідчить про незаконність заочного

рішення суду від 16.05.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк. В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна

позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає,

що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення

неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Заперечуючи проти позову, вважає те, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі спірного кредитного договору, один рік, який закінчився у жовтні 2007 року. При цьому, позивач не заперечує, що останнє надходження готівки на картковий рахунок здійснювалось у серпні 2007 року. Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле МСЖТН) . Відтак, дія картки закінчилась у жовтні 2007 року, останній платіж здійснено у серпні 2007 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у 2015 році, враховуючи те, що судовий наказ про стягнення з відповідача ОСОБА_2 11823грн. був постановлений судом лише 03.02.2008 року. Наполягає, що вказані обставини свідчать, що висновок суду про правомірність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суперечить фактичним обставинам справи тобто викладені докази мають істотне значення, а сама неявка відповідача в судове засідання 16.05.2017 року та не повідомлення його про причини неявки в суд викликані поважними причинами.

Відповідач у судовому засіданні заяву підтримав повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні заяву підтримав повністю.

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Вислухавши відповідача, його представника та представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення не мається. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення суду від 16 травня 2017 року було постановлено в заочному порядку, так як відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи 16 травня 2017 року повідомлявся належним чином за адресою його реєстрації, що вбачається з конверту (а.с. 186). Про розгляд справи 10 квітня 20017 року позивач також повідомлявся належним чином, що вбачається з курєрського повідомлення (а.с.140), конверту (а.с.138).

Представник позивача у судове засідання на 10 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року не викликався, так як дія наявної на той час в матеріалах справи довіреності закінчилася 1 лютого 2017 року. Таким чином, суд вважає, що відповідач у судове засідання не зявився без поважних причин. Тому суд вважає, що заочне рішення винесено відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення, як підстави зазначає, що судом невірно застосовані норми матеріального права, так як суд не врахував, що позивачем пропущений строк позовної давності. Суд вважає, що цей довід відповідача є необґрунтованим, так як під час розгляду справи відповідач не подавав заяви про застосування позовної давності, в той час як відповідно до вимог ст.267 ч.3 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Доказів, які б не були враховані судом при постановленні заочного рішення позивач в своїй заяві не навів. Стаття 232 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню при встановленні судом сукупності двох обставин, а саме того, що відповідач не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин та що докази, на які відповідач посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 232, 209-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду від 16 травня 2017 року по даній цивільній справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов