У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди закасаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 січня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») та ним було укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 35 390 доларів США зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим строком повернення до 24 січня 2015 року. Метою отримання цього кредиту було придбання автомобіля «Mitsubishi Outlander XL», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який передано в заставу банку відповідно до п. 4.1 кредитного договору. 17 грудня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») та банком було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та фізичними особами. Відповідно до умов договору та чинного законодавства покупець набув усі права та вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій, у тому числі за кредитним договором, укладеним між ним та банком 9 січня 2008 року. Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року стягнуто з нього на користь відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 120 901 грн 88 коп. Зазначав, що виконав зазначене рішення суду в повному обсязі. З метою захисту свого права вільного користування та володіння належним йому майном - вказаним автомобілем, 20 жовтня 2014 року він звернувся до відповідача з заявою, у якій просив вислати на його адресу довідку про повне виконання ним умов кредитного договору від 9 січня 2008 року та довідку про закриття кредитної справи, яку отримано товариством 27 жовтня 2014 року. Проте такі довідки відповідач йому не направив, чим завдав йому моральної шкоди, яку він оцінив у 5 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив зобов'язати відповідача видати йому розписку про одержання виконання в повному обсязі та про повне погашення кредиту за кредитним договором від 9 січня 2008 року, стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ТОВ «Кредитні ініціативи» видати ОСОБА_3 розписку про одержання виконання в повному обсязі та про повне погашення кредиту за кредитним договором, укладеним 9 січня 2008 року між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання перед відповідачем, сплативши всю суму заборгованості за кредитним договором від 9 січня 2008 року, стягнуту рішенням суду від 3 червня 2014 року, а, відтак, відповідач неправомірно відмовив позивачу у видачі розписки про одержання виконання в повному обсязі та довідки про повне погашення кредиту. Також суд першої інстанції вважав, що бездіяльністю відповідача, яка полягає у неможливості отримання позивачем відповідних документів, відсутність яких унеможливлює повне та безперешкодне володіння та користування останнім належним йому майном, позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив також, що факт повного погашення кредиту встановлено рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року, яким у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Проте повністю погодитись із такимивисновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 9 січня 2008 року між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 35 390 доларів США зі сплатою 9,5 % річних з кінцевим строком повернення до 24 січня 2015 року.

Метою отримання цього кредиту було придбання автомобіля «Mitsubishi Outlander XL», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який передано в заставу банку відповідно до п. 4.1 кредитного договору.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ЗАТ «АКПІБ» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між банком та фізичними особами. Відповідно до умов договору та чинного законодавства покупець набув усі права та вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій, у тому числі за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «АКПІБ» та ОСОБА_3 9 січня 2008 року.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 120 901 грн 88 коп.

Також судом встановлено, що згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 17 жовтня 2014 року суму заборгованості, стягнуту вказаним рішенням суду погашено відповідно до квитанції від 13 жовтня 2014 року.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що борг ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнутий зазначеним рішенням суду від 3 червня 2014 року, повністю погашено, крім того, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено, отже, відповідач неправомірно відмовив позивачу у видачі розписки про одержання виконання в повному обсязі та довідки про повне погашення кредиту.

При цьому апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

У своїх запереченнях на позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалось на те, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 3 червня 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 9 січня 2008 року, яка утворилась станом на 31 травня 2013 року, у відповідності до п. п. 3.2, 6.3 кредитного договору нараховувались відсотки у розмірі 19,5 % річних по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості. Таким чином, з 1 червня 2013 року по 1 листопада 2014 року (нарахований поточний платіж за жовтень 2014 року) минуло 17 місяців несплачених платежів по відсотках у розмірі 2 932 долари 41 цент США.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України наведене не врахував, вказаним доводам належної правової оцінки не дав, та посилаючись як на преюдиційне, рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 серпня 2015 року, не з'ясував, чи набрало вказане рішення суду законної сили та у стягненні кредитної заборгованості за який період ТОВ «Кредитні ініціативи» було відмовлено.

Отже, висновки апеляційного суду про повне погашення заборгованості та відсутність у зв'язку з цим підстав для задоволення позову ґрунтуються на припущеннях, що заборонено законом (ч. 4 с. 60 ЦПК України).

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик