Справа № 451/1601/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крет А.І.
Провадження № 22-ц/783/6017/17 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2017 рокузадоволено позов ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалено визнати незаконним та скасувати наказ №331-1 від 17 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_3, керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», з 17 листопада 2015 року у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи (п.5 ст.41 КЗпП України).

Поновлено ОСОБА_3, на роботі у Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» на посаді керівника з 17 листопада 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на користь ОСОБА_3 88170, 50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 листопада 2015 року по 17 листопада 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов'язкових платежів).

Вирішено питання судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 7347, 55 грн. за один місяць.

Рішення суду оскаржує Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що позивач був звільнений з роботи з дотриманням вимог законодавства, так як він був посадовою особою та обіймав посаду керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт». Вважає, що позивач звільнений уповноваженою особою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений спосіб.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Постановою №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці».

У відповідність до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи ( ч. 6 ст.5-1 КЗпП України).

Встановлено, що ОСОБА_3 13 березня 2012 року наказом №34-к призначений керівником Вузлівського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» з 14 березня 2012 року.

Наказом № 331-к від 17 листопада 2015 року його було звільнено з посади керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» у зв»язку з припиненням повноважень посадової особи (п.5 ст.41 КЗпП України).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Зазначену норму введено в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII.

Однак, норма п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України не містить визначення кола посадових осіб, які можуть бути звільненні на підставі цієї правової норми, а також не передбачає випадків, підстав припинення повноважень таких посадових осіб.

Трудове законодавство не містить визначення поняття посадової особи, проте таке визначення посадової особи міститься в законодавчих актах, до яких були внесені зміни Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VІІ, зокрема відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства», ст.89 ГК України (в редакції чинній на час прийняття і набрання чинності вищенаведеним Законом, посадовими особами товариства визнаються голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), голова і члени спостережної ради (в разі створення такої ради) чи іншого органу товариства, якщо його утворення передбачено статутом товариства.

Цим Законом були внесені зміни також і до Закону України «Про акціонерні товариства», які містять визначення поняття посадової особи. Тому розглядаючи всі внесені зміни вказаним Законом в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» в п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України розуміється саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Звільнення позивача за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України може бути застосоване до посадових осіб господарських товариств, яким відповідач не являється, а відповідно звільнення позивача в даному випадку на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, є незаконним.

В наказі в.о. директора ДП «Укрспирт» від 17 листопада 2015 року № 331-к як підставу звільнення позивача вказано тільки п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України (припинення повноважень посадової особи), інших підстав звільнення не зазначено.

Згідно ч. 1 ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст.8-1 КЗпП України якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до ст.З Конвенції Міжнародної організації праці № 158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 22 червня 1982 року (ратифікована постановою Верховної ради України від 4 лютого 1994 року N 3933-ХІІ) за метою цієї Конвенції терміни "звільнення" та "припинення трудових відносин" означають припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця.

Згідно ст.4 Конвенції передбачено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України не передбачено підстави припинення повноважень посадової особи.

Разом з тим, припинення повноважень посадової особи має бути пов»язане з встановленням певного юридичного факту (настання події, строку) і такі підстави припинення повноважень мають бути визначені в акті законодавства, трудовому договорі, установчих документах, тощо.

Звільнення тільки на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України без наявності та без зазначення юридичного факту, як підстави припинення повноважень посадової особи не можна вважати законним в розумінні ст.4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» від 22 червня 1982 року.

Є встановленим, що з позивачем був укладений безстроковий трудовий договір на підставі наказу № 34-к від 13 березня 2012 року і такий трудовий договір не змінювався з моменту працевлаштування позивача, а отже, будь-яких термінів, що свідчили б про настання строку, за яким його повноваження закінчились, не визначено та не настало.

Інші юридично визначені підстави, які б вказували на припинення повноважень позивача на посаді керівника Вузлівського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» відсутні і відповідачем не надано доказів на спростування таких обставин.

Відповідно до ч.6 ст.43 Конституцї України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3, в частині визнання незаконним та скасування наказу №331-к від 17 листопада 2015 року про звільнення та поновлення на роботі в Вузлівському МПД ДП «Укрспирт» на посаді керівника з 17 листопада 2015 року, є підставними, так як звільнення проведено з порушенням норм чинного КЗпП України, оскільки працюючи на посаді керівника Вузлівського МПД ДП «Укрспирт», позивач не підлягав звільненню за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За правилами ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Положеннями статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за два календарних місяці до звільнення мав повний заробіток, тому розрахунок втраченого заробітку за час вимушеного прогулу для ОСОБА_3 проведені з врахування місяців, які передували звільненню за серпень та жовтень 2015 рік. Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом додавання заробітної плати за серпень та жовтень 2015 року (8783, 42 грн. + 5505, 17 грн.) та діленням вказаної суми 14288, 59 грн. на 41 робочий день ( 20 робочих днів у серпні та 21 робочий день у жовтні 2015 року), що становить 348, 50 грн.

Позивач звільнений з роботи 17 листопада 2015 року, тому розмір втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення необхідно рахувати з 17 листопада 2015 року по 17 листопада 2016 року, що становить 88170, 50 грн., який визначено шляхом додавання 10 робочих днів у листопада 2015 року + 23 робочі дні у грудні 2015 року + 19 робочих днів у січні 2016 року + 21 робочий день у лютому 2016 року + 22 робочих днів у березні 2016 року + 21 робочий день квітня 2016 року + 19 робочих днів у травні 2016 року + 19 робочих днів у червні + 22 робочі дні у липні 2016 року + 22 робочі дні у серпні 2016 року + 22 робочі дні у вересні 2016 року + 20 робочих дні у жовтні 2016 року + 13 робочих днів у листопада 2016 року та множенням їх на середньоденну заробітну плату в розмірі 348 гривень 50 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді