Справа № 212/774/2012
Провадження № 4-с/127/93/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Романюк Л.Ф.,

при секретарі:ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 на протиправні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк» за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою на протиправні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3.

Скарга мотивована тим, що 29.02.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці було ухвалено рішення по цивільній справі № 212/774/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03.04.2012 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист.

АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої було відкрито виконавче провадження № 52228102 з примусового виконання виконавчого листа.

10.04.2017 року АТ «РОДОВІД БАНК» отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.03.2017 року, яка винесена головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3.

Підставою для повернення виконавчого документа стягувачу встановлено те, що не виявлено належного боржникові майна, за рахунок якого можна звернути стягнення.

Враховуючи вищевикладене, АТ «РОДОВІД БАНК», як стягувач вважає, що головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 по виконавчому провадженню № 52228102 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану з порушенням норм матеріального права, та має бути скасована.

В судове засідання представник скаржника ОСОБА_4 не зявився, однак надіслав до суду заяву в якій просить скору розглянути у його відсутність, скаргу підтримав за обставин викладених у ній, просив суд вимоги скарги задовольнити.

Представник державної виконавчої служби ОСОБА_3 та зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з"явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Від центрального відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області надійшло до суду заперечення.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Ленінським районним судом м. Вінниці 29.02.2012 року було ухвалено рішення по цивільній справі № 212/774/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

03.04.2012 року на підставі вищезазначеного рішення АТ «РОДОВІД БАНК» отримав виконавчий лист який видано Ленінським районним судом м. Вінниці від 03.04.2012 року (а.с.7).

АТ «РОДОВІД БАНК» звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої було відкрито виконавче провадження № 52228102 з примусового виконання виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 від 27.03.2017 року повернуто стягувачу виконавчий лист № 212/774/2012 виданий 03.04.2012 року у звязку з відсутністю майна у боржника на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (а.с.10).

Вищевказану постанову АТ «РОДОВІД БАНК» отримав 10.04.2017 року (а.с.9).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Разом з тим, слід зазначити, що під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання виконавчого листа № 212/774/2012, а саме:

- здійснено заходи щодо розшуку майна боржника;

- накладено арешт на все невизначене майно боржника та внесено обтяження в Реєстр рухомого та нерухомого майна;

- здійснено запит до територіального сервісного центру 0541 МВС у Вінницькій області, однак транспортні засоби за боржником не зареєстровані;

- здійснено запит в Державну фіскальну службу у м. Вінниці для виявлення інформації про відкриття рахунків в установах банків інформація відсутня;

- здійснено запит в Державну податкову службу України для встановлення інформації щодо доходів боржника, на які нараховуються (сплачуються) податки - інформація відсутня.

- державним виконавцем 15.03.2017 року в рамках виконавчого провадження № 52228102 перевірено майновий стан боржника за адресою: м. Вінниця вул. З. Космодемянської, 16/1, про що складено відповідний акт.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання, проте в боржника відсутнє ліквідне майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу.

Також, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 28 вересня 2016 року старшим державним виконавцем було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 29).

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Отже, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового виконання виконавчого листа №212/774/2012.

Крім того, суд звертає увагу на те, що стягував не позбавлений можливості повторно звернення до ДВС з даним виконавчим документом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також ч. 1 ст. 74 вищевказаного Закону, визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Стаття 129-1 Основного Закону України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.14р. №6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Таким чином, суд вважає, що головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 при винесенні постанови від 27.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, діяв правомірно у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прав, свобод та інтересів ПАТ «Родовід Банк» головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 при вчиненні виконавчих дій не порушено, а тому підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 на протиправні дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_3 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення, а особами, у відсутність яких вона постановлена, - протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя: