АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/731/16-ц Головуючий 1 інстанції: Грінчук О.П.
Провадження: № 22ц/790/1503/17 Доповідач - Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що приміщення по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 25.07.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди зазначеного нежитлового приміщення. 29.08.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір оренди нежитлового приміщення, розташованого в АДРЕСА_1. Згідно умов договору відповідач зобов'язався платити орендну плату щомісячно у розмірі 6500 грн., а також сплачувати послуги за користування електричною енергією та водою. Однак, порушуючи вимоги договору відповідач через місяць покинув приміщення, не повідомивши про це орендодавця.

Таким чином, за період з 29 вересня 2011 року до 29 травня 2012 року заборгованість за договором оренди становить 52000 грн., за користування електричною енергією за вересень 2011 року 318 грн., за воду 189 грн. З жовтня 2011 року по теперішній час позивач здійснював пошуки відповідача.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь загальну заборгованість за договором оренди у сумі 54082 грн., витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору у розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що відповідач зробив заяву про застосування строку позовної давності після численних судових засідань та відкладень слухання справи лише 13.12.2016 року, але суд в порушення прав позивача не надав часу для ознайомлення позивача з зазначеною заявою та звернутись до суду з заявою про поновлення строку позовної давності з наданням відповідних доказів в обґрунтування поважності причин його пропуску.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, обґрунтовано тим, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність у три роки, яку позивачем було порушено та не наведено підстав поважності пропуску цього строку.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про застосування до вимог ОСОБА_2 позовну давність, судова колегія зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.08.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 147 кв.м розташованого за адресою: АДРЕСА_1 строком до 25.08.2012 року (а.с. 11-13).

29 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди цього приміщення строком до 29.05.2012 року за умови сплати орендної плати у розмірі 6500,00 грн. за місяць та вартості спожитих орендарем комунальних послуг (а.с. 14-16).

Згідно акту прийму-передачі приміщення, зазначені вище приміщення передані у користування ОСОБА_3 29.08.2011 року (а.с. 16 зворот).

Згідно п.п. 5.5. договору оренди від 25.08.2011 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 передача орендарем приміщення в суборенду, відступлення прав за цим Договором має юридичну силу тільки після відповідного письмового дозволу орендодавця (а.с. 12).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 надала пояснення з яких вбачається, що вона знала про намір свого чоловіка укласти договір, була обізнана про його умови та не заперечувала проти укладання такого договору.

З огляду на викладене, не можуть бути взяті до уваги посилання представника відповідача у суді апеляційної інстанції на те, що договір оренди від 29.08.2011 року, укладений з ОСОБА_3, не має юридичної сили, не можуть бути взяті до уваги, оскільки власник майна підтвердив повноваження ОСОБА_2 укласти договір суборенди.

Сторони не заперечували проти того, що спірне приміщення фактично було передано у користування ОСОБА_3, який передав ОСОБА_2 за користування ним протягом першого місяця дії договору 6500,00 грн.

Будь-яких доказів того, що між сторонами була домовленість про дострокове припинення дії договору від 29.08.2011 року суду надано не було.

Відповідач не заперечував проти того, що у нього виникли зобов'язання за договором від 29.08.2011 року не надав будь-яких доказів про припинення цього зобов'язання з підстав передбачених Главою 50 ЦК України.

Розрахунок заборгованості за договором оренди, зроблений позивачем, не суперечить вимогам закону та ґрунтується на умовах договору і може бути прийнятий судом.

Разом з тим, вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, необхідно виходити з того, що перебіг позовної давності почався для ОСОБА_2 29.08.2012 року, тобто з останнього дня дії цього договору.

Таким чином, строк протягом якого ОСОБА_2 мав звернутися до суду сплинув 29.05.2015 року.

Позивач звернувся до суду 11.02.2016 року, тобто після спливу строку, передбаченого ст. 257 ЦК України.

За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позов.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він не заявляв про поновлення позовної давності, оскільки не вважав що вона сплинула, суперечить доводам апеляційної скарги про порушення судом його права подати таку заяву.

Доказів того, що позовна давність для ОСОБА_2 зупинялась або перервалась надано не було.

Доводи ОСОБА_2, які зводяться до того, що він шукав відповідача, не можуть бути взяті до уваги.

Оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги, судові витрати позивачу не підлягають відшкодуванню.

Те, що судом допущено неповноту розгляду справи, судова колегія вважає обставиною яка не є підставою для скасування оскаржуваного рішення керуючись правилами ч.2 ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В.Кісь

О.А.Кружиліна