Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2815/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря Біди В.Д.; позивача ОСОБА_1; відповідача ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.05.2016 року на автодорозі Миколаїв - Доманівка Березки сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля OPEL OMEGA, реєстраційний номер 811 64 НІ, власником якого є відповідач ОСОБА_2 та автомобіля АЗЛК 2140, реєстраційний номер 977110 ОЕ 1987 року випуску, власником якого є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає, що під час дорожньо - транспортної пригоди, автомобілем OPEL OMEGA, реєстраційний номер 811 64 НІ керував особисто відповідач, а автомобілем АЗЛК 2140 реєстраційний номер 977110 ОЕ 1987 року випуску, за дорученням власника ОСОБА_4, керував позивач. Також позивач вказує на те, що зазначена дорожньо - транспортна пригода сталася саме через порушення відповідачем ОСОБА_5 дорожнього руху, а саме: відповідач, керуючи автомобілем, виконуючи розворот, вилетів на зустрічну смугу, внаслідок чого допустив лобове зіткнення із автомобілем, яким керував позивач. Водночас позивач зазначає, що внаслідок зіткнення автомобілів, було знищено передню частину авто під керуванням позивача, що спричинило позивачу значні тілесні ушкодження. Також позивач посилається на те, що того ж дня, коли сталася дорожньо - транспортна пригода, через надзвичайно погане самопочуття, позивач звернувся за медичною допомогою до Міської лікарні швидкої медичної допомоги. Отримавши направлення до відділення хірургії, позивачу було встановлено діагноз Перелом нижнього полюса правого надколінника та накладено гіпсову пов'язку. Позивач зазначає, що спричинені йому тілесні ушкодження потягли за собою матеріальні витрати у розмірі 900 грн. Також позивач зазначає, що, зважаючи на те, що в нього була зламана нога і він зазнав сильного фізичного болю, він також мав великі труднощі із задоволенням своїх нагальних потреб. У позові позивач посилається на те, що у нього двоє дітей і дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, і саме через отриманні позивачем тілесні ушкодження, його діти та дружина залишилися на місяць без допомоги та матеріального утримання позивача. Позивач вказує на те, що, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано і моральну шкоду, оскільки він зазнав фізичного болю, а також внаслідок дорожньо транспортної пригоди було порушено його нормальний спосіб життя.

У зв'язку із вищезазначеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 900 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

30 березня 2017 року відповідач ОСОБА_2 подала на адресу суду заперечення проти позову, вказуючи на необгрунтованість та незаконість заявлених вимог позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, водночас позивач вказував на ту обставину, що під час перебування на лікарняному, через отримані тілесні ушкодження в результаті дорожньо - транспортної пригоди, він потребував сторонньої допомоги, яку йому надавала його матір ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що після дорожньо транспортної пригоди позивач не звертався до відповідача із претензіями про відшкодування шкоди, а також зазначили, що на місце дорожньо транспортної пригоди приїздила карета швидкої медичної допомоги, при цьому позивач ОСОБА_1 відмовився від госпіталізації. Водночас, відповідач ОСОБА_2 посилалася на своє матеріальне становище, вказуючи на те, що вона ніде не працює, а тому не має матеріальної змоги, сплачувати позивачеві визначену ним у позові суму на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з вироком суду від 20.12.2016, відповідача ОСОБА_2 визнано винуватою в тому, що вона 08.05.2016, о 15:00 год., в порушення вимог п. п. 2.3 «а», 31.4.5 «а», 31.1, 31.4.2 «б» ОСОБА_5 дорожнього руху України, керуючи технічно несправним автомобілем марки «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, несправність якого полягала у надмірному зносі протектора шин правого переднього колеса, та наднормативного люфту правого рульового наконечника, зі швидкістю біля 60-70 км/год, здійснювала рух в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю, автодороги «Миколаїв-Доманівка-Березки» з боку с. Ульянівка Миколаївського району Миколаївської області, у напрямку м. Миколаєва.

Рухаючись в умовах достатньої видимості, та проїжджаючи 2 км + 500 м вищевказаної автодороги, відповідач ОСОБА_2, грубо порушуючи п. п. 1.3, 2.3 «б», 10.1, 12.1, 12.3, а також дорожню розмітку 1.1 ОСОБА_5 дорожнього руху України, проявила неуважність в дорожній обстановці, а саме, зміна напрямку руху проїзної частини ліворуч, і не зменшуючи швидкості свого руху, та не застосовуючи мір екстреного гальмування, допустила занос керованого нею транспортного засобу з одночасною втратою над ним контролю, внаслідок чого перетнувши дорожню розмітку 1.1 ОСОБА_5 дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з легковим автомобілем «АЗЛК-2140», реєстраційний номер НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку під керуванням позивача ОСОБА_1.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1отримав тілесні ушкодження, у вигляді перелому нижнього краю правого надколінника, які згідно з висновком судово-медичного експерта № 1051 від 22.06.2016 відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалості розладу здоров'я на термін понад 21 день (а.с. 20-21).

Зазначений вирок ніким не оскаржувався та набрав законної сили 20.01.2017.

Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень, у вигляді перелому нижнього краю правого надколінника також підтверджується: зворотнім повідомленням від 08.05.2016 Міської лікарні швидкої медичної допомоги; довідки поліклінічного відділення Жовтневої центральної районної лікарні від 06.06.2016 (а.с. 8, 11).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_7, ОСОБА_8, в період з 08.05.2016 по 06.06.2016 позивач ОСОБА_1, у зв'язку з переломом правої ноги, дійсно потребував сторонньої допомоги, а тому разом із ним в цей період часу проживала його матір ОСОБА_6 (а.с. 7).

Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодивід 27 березня 1992 року № 6 роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з квитанцій, наданих позивачем ОСОБА_1 на підтвердження витрат, понесених ним на придбання ліків та лікарських засобів необхідних йому для лікування, останнім було придбано ліків на загальну суму у розмірі 180 грн. 85 коп. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, підлягають частковому задоволенню у сумі 180 грн. 85 коп. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним було витрачено саме 900 грн. на придбання ліків, як зазначено позивачем у позові, так решта представлених позивачем квитанцій, не може бути такими доказами, з огляду на те, що в переліку товарів у цих квитанціях не зазначені препарати необхідні для лікування позивача, з урахуванням тих тілесних ушкоджень, які він отримав в результаті дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 13).

Вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, завданих позивачу, суд встановив таке:

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (із подальшими змінами) роз'яснено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також зазначено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

У судовому засіданні встановлено, що неправомірні дії відповідача, які полягали в злочинному порушенні ним ОСОБА_5 Дорожнього руху України і створенні ДТП, спричинили пошкодження здоров'я позивача внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Через це позивач також зазнав душевних і фізичних страждань, які полягали у відчутті фізичного болю. Також позивач обґрунтовано хвилювався з приводу втрати здоров'я, був змушений проходити тривале амбулаторне лікування. Дані обставини призвели до незапланованих, негативних змін у звичайному укладі життя позивача, а також необхідності докладати додаткові зусилля для підтримання і організації свого існування через втрату працездатності, пошуку необхідних для цього коштів та неможливості продовження активного життя.

Аналіз досліджених у судовому засіданні та оцінених доказів переконують суд у тому, що позивачем доведено факт порушення відповідачем його права, внаслідок чого позивачу було заподіяно крім матеріальної шкоди також і моральну шкоду, при цьому позивач не у повному обсязі обґрунтував розмір моральної шкоди, а тому суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди також задовольнити частково у сумі 5000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп., сплачений позивачем за квитанцією № 0.0.673532523.1 від 20 грудня 2016 року, а також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 110 грн. 73 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стянути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, 180 грн. 85 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в дохід держави в сумі 110 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір у сумі 275 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_9

15.05.2017