Справа № 2-1513/11 Головуючий у І інстанції Бабіш А.А.
Провадження № 22-ц/780/2185/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 07.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 червня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, як правонаступника померлої ОСОБА_4 до Васильківської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: Васильківська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку, що розташований в м. Василькові Київської області по пров. Хасановському № 2 в порядку спадкування після смерті дядька.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті 07.12.1976 року дядька відкрилась спадщина, що складається з ? частин житлового будинку за вказаною адресою. Нотаріус відмовив відповідачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину, а тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частини житлового будинку, що розташований в м. Василькові Київської області по пров. Хасановському № 2 в порядку спадкування за законом.

У лютому 2017 року з апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулась ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у справі, однак вважає, що оспорюваним рішенням порушено її права та законні інтереси. Так, в обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач ОСОБА_4 з 05 березня 1986 року була зареєстрована та постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, 5Б.Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 червня 2017 року у звязку зі смертю позивача ОСОБА_4 до участі у справі залучено в якості правонаступника ОСОБА_3.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням народного суду Васильківського району Київської області від 22 вересня 1969 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_7 є сином померлої в 1939 році ОСОБА_8 і рідним братом померлої 29 квітня 1966 року ОСОБА_9. Зазначеним рішенням визнано право власності за ОСОБА_7 на ? частини домоволодіння № 2 по пров. Хасанівському в м. Василькові Київської області, за ОСОБА_10 визнано право власності на ? вказаного домоволодіння. (А.с. 11-14)

Із свідоцтва про народження серії ЯК № 911456 вбачається, що ОСОБА_11 є батьком ОСОБА_12, котра, відповідно до свідоцтва про одруження серії І- УР № 423098 змінила своє прізвище після одруження на ОСОБА_4. (а.с. 8-10)

Встановлено також, що ОСОБА_13 помер 07.12.1976 року. (а.с. 7)

З огляду на вказане, позивач ОСОБА_4, як племінниця померлого, відповідно до вимог чинного на час смерті спадкодавця законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами будинкової книги. (а.с. 18-21)

Судом першої інстанції встановлено також, що листом Васильківської державної нотаріальної контори від 30.03.2011 року позивачці у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини будинку, що знаходиться у м. Василькові по пров. Хасанівському, 2, який належав померлому ОСОБА_5, було відмовлено у звязку з відсутністю факту прийняття спадщини та документів, підтверджуючих родинні відносини з померлим.

Враховуючи вищевказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки інших спадкоємців встановлено не було, позивачка з 1967 року проживала в будинку, який є спадковим майном.

Колегія суддів апеляційного суду з вказаними висновками в цілому погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно дост. 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За змістом ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 на момент смерті свого дядька ОСОБА_14 та до лютого 1986 року була зареєстрована та проживала в будинку, який являється спадковим майном. Таким чином, ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.

Та обставина, що ОСОБА_4 з березня 1986 року проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3, не змінює факту прийняття нею спадщини протягом 6 місяців після смерті її дядька ОСОБА_5, померлого 07 грудня 1076 року, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

Безпідставними є також посилання апеляційної скарги на незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, оскільки відповідно положень ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторін у спорі, а такої заяви до суду першої інстанції подано не було.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими посилання апелянта ОСОБА_2 на порушення її законних прав та інтересів у звязку з ухваленням судом оспорюваного рішення.

Так, ОСОБА_2 не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, підтверджуючих наявність у неї права на спадкування після смерті ОСОБА_5.

Як зазначалось вище, по справі встановлено що спірне домоволодіння по пров. Хасанівському, 2 в м. Василькові Київської області раніше належало ОСОБА_15, яка померла в 1939 році. Після смерті ОСОБА_15 спадкоємцями були її діти: ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_16, при чому, ОСОБА_13 та ОСОБА_16 були присутні в місці відкриття спадщини, проживали в згаданому домоволодінні і, таким чином, вступили в управління і володіння ним, прийнявши спадщину. ОСОБА_11 на день смерті матері був відсутній в місті відкриття спадщини, проживав за межами м. василькова, не вчинив у встановлений законом шестимісячний строк передбачених законом дій, а тому втратив право на прийняття спадщини після смерті матері і його частка перейшла до інших спадкоємців по закону, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_16. 29 квітня 1966 року ОСОБА_16 померла, після її смерті спадкоємцями належної їй ? частини домоволодіння стали її брати ОСОБА_13 та ОСОБА_11.

Зазначені обставини встановлені рішенням народного суду Васильківського району Київської області від 22 вересня 1969 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності, встановлено факт родинних відносин про те, що ОСОБА_7 є сином померлої в 1939 році ОСОБА_8 і рідним братом померлої 29 квітня 1966 року ОСОБА_9. Зазначеним рішенням визнано право власності за ОСОБА_7 на ? частини домоволодіння № 2 по пров. Хасанівському в м. Василькові Київської області, за ОСОБА_10 визнано право власності на ? вказаного домоволодіння. (а.с. 11-14)

З наданого ОСОБА_2 Свідоцтва про народження серії ЯС № 452082 вбачається, що ОСОБА_17 являється батьком ОСОБА_18, котрий, в свою чергу, є батьком ОСОБА_19, факт чого встановлено рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.03.2016 року . (а.с. 98, 101-102)

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_17 (дід ОСОБА_2В.) помер 07.11.1970 року, тобто ще за життя свого брата ОСОБА_13 (а.с. 52-54).

З огляду на вказане, ОСОБА_2, яка являється двоюрідною онукою ОСОБА_13, не може претендувати на отримання спадщини після смерті останнього, оскільки не проживала з ним на час смерті, не вступила в управління чи володіння спадковим майном, відповідної заяви у передбачений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори не подавала.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини та докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неналежність і недопустимість доказів, на які посилається апелянт, як на підставу своїх доводів і заперечень, оскільки нею не вчинено жодних дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, які свідчили про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_13, а тому висновки суду першої інстанції є законними, обґрунтованими і підстав для скасування рішення апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 10, 57, 60, 212, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: