УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»), мотивуючи свої вимоги тим, що 17 лютого 2016 року з відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 003055, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - транспортний засіб Ford Kuga вартістю 24727,27 доларів США у власність та передати їй у користування на строк та на умовах передбачених договором. Вона ж перерахувала на рахунок відповідача платіж у сумі 68 000 грн згідно з договором фінансового лізингу № 003055 від 17 лютого 2016 року. Після перерахування коштів відповідач вписав у договір інший автомобіль за ціною 680 000 грн. 18 лютого 2016 року вона звернулася до представника відповідача з вимогою повернути її сплачені кошти, однак отримала відмову з посиланням на те, що сплачені кошти не є авансовим платежем, а адміністративним платежем, повернення якого не передбачено умовами договору. За згодою сторін договір був розірваний у лютому 2016 року. Проте, сплачений платіж не повернуто. Тому просила стягнути на її користь з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» платіж у сумі 68 000 грн, збитки у сумі 816 грн (комісія банку) і пеню у сумі 63 240 грн відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_4 68 000 грн та 63 240 грн неустойки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки і судового збору на користь держави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 17 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» і ОСОБА_4 був укладений договір фінансового лізингу № 003055 з додатками (Графік сплати авансового платежу та Специфікація предмету лізингу), відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов'язок придбати предмет лізингу - транспортний засіб Ford/Kuga Ambiente, об'ємом двигуна 2,0 дизель, зазначений у п. 1.1. Договору та специфікації, що є додатком № 2 до Договору, вартістю 24 727,27 доларів США у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених договором.

У той же день ОСОБА_4 сплатила відповідачу платіж згідно лізингового договору від 17 лютого 2016 року № 003055 у сумі 68 000 грн.

19 та 20 лютого 2016 року позивач надіслала ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» письмові вимоги про розірвання договору фінансового лізингу, які отримані товариством 29 лютого 2016 року.

На її звернення надійшла відповідь № 1838 від 04 березня 2016 року, що на підставі заяви договір лізингу № 003055 від 17 лютого 2016 року вважається розірваним з 23 лютого 2016 року. Адміністративний платіж у сумі 68 000 грн поверненню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого в незмінній частині погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно виходив із того, що договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, а тому є нікчемним, що тягне за собою відповідні наслідки передбачені чинним законодавством.

Крім того, розірвання договору фінансового лізингу також мало бути посвідчено нотаріально, оскільки відповідно до вимог ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає з звичаїв ділового обороту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд враховуючи положення ст. ст. 546, 549 ЦК України, правильно виходив із того, що положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до даних правовідносин, оскільки між сторонами був укладений не договір про надання споживчого кредиту, а договір фінансового лізингу, яким не передбачено сплату неустойки лізингодавцем.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 року та рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 рокув незмінній частині постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 22 серпня 2016 рокута рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2016 рокув незмінній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова