АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 2-610/11 Головуючий суддя І інстанції Сугачова О.О.
Провадження № 22-ц/790/2756/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначає, що 27 вересня 2005 року між нею та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно якого вони отримали 7400 доларів США зі строком повернення до 27 серпня 2006 року.

27 вересня 2005 року укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 виступила у якості поручителя за виконання обовязків інших відповідачів щодо повернення боргу.

Згідно умов договору позики у разі прострочення зобовязання боржники сплачують штраф, суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Просить стягнути солідарно борг за договором в сумі 7400 доларів США; суму штрафу в розмірі 36500грн.; 3% річних у сумі 5858грн. та 2965грн. інфляційного збільшення, а всього 7400 доларів США та 45323грн.

Відповідачі в судове засідання не зявилися.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошовий борг за договором позики в сумі 7400 доларів США; штраф в сумі 36500 грн.; 3% річних в сумі 5858 грн.; 2965 грн. інфляційного збільшення.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2судові витрати в сумі 1051грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що фактично він позичав у ОСОБА_2 5000 доларів СІІІА, а не 7400 доларів США. 2400 доларів США були проценти за користування позикою. Вони відображені в договорі позики як щомісячні платежі по 200 доларів США. Оскільки його родина опинилася в дуже скрутному матеріальному становищі, терміново потрібні були гроші, вони вимушені були підписати цей договір внаслідок впливу тяжких обставин на вкрай невигідних для себе умовах зі сплатою непропорційно великих процентів у валюті.

Договори поруки є фіктивними та удаваними для створення штучних відповідачів по справі в цілях маніпуляцій з підсудністю та зловживання своїми процесуальними правами. Один з поручителів - ОСОБА_5 є сином ОСОБА_2, якого у 2015 року вироком Дзержинського районного суду м. Харкова визнано винним у скоєнні багатьох епізодів шахрайства з нерухомістю під виглядом надання іпотечних кредитів.

Також посилається на сплив строку позовної давності.

Кінцевим терміном повернення коштів є 27 серпня 2006 року. Строк позовної давності за основними вимогами сплинув 27 серпня 2009 року, позов подано у лютому 2010 року. Також сплинув спеціальний строк позовної давності щодо стягнення штрафів, неустойки, пені.

Надати клопотання про застосування строків позовної давності він не мав можливості, оскільки з 2007 року постійно мешкав у Російській Федерації та не знав про розгляд справи. Про судове рішення дізнався тільки у листопаді 2016 року.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що усі заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Повністю погодитися з таким висновком не можна, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 27 вересня 2005 року між ОСОБА_2 (з однією сторони) та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (з іншою сторони) укладено договір позики грошей на суму 7400 дол. США, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №2778 (а.с.16).

Відповідно до положень ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.1 договору позики позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 7400 дол. США. Позичальник зобовязується повернути позикодавцеві валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 7400 дол. США у порядку та в строки не пізніше 27-го серпня 2006 року.

Як вбачається із п.2 договору позики прострочкою виконання зобовязання за цим договором буде недотримання строку сплати останнього платежу, а також прострочка сплати будь-якого з поточних платежів більше ніж на 5 днів.

У забезпечення виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зобовязань за договором позики 27 вересня 2005 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання поручилася в солідарному порядку відповідати перед позивачем за повернення відповідачами боргової суми.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 3.1, 4.1 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя перед кредитором не обмежується сплатою суми в розмірі 7400 дол. США, поручитель також відповідає за відшкодування боржником збитків та за сплату неустойки (штрафу, пені) за основним договором. У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього договору кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Отже, в даному випадку відповідачі виступають перед позивачем як солідарні боржники.

Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Взяті на себе зобовязання з повернення боргу відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не виконали.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.1, 2 ст. 533 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.1, 2 ст.625 ЦК України).

Пунктом 3 договору позики встановлено, що за прострочку виконання зобовязання по поверненню позики позичальник повинен сплати на користь позикодавця штраф у розмірі 100 грн. за кожен день прострочки.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, несплачена сума боргу складає 7400 дол. США., штраф 36500 грн., 3 % річних - 5858 грн.

Наданий розрахунок боргу відповідачем не спростовано.

З урахуванням цих обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми боргу, штрафу та 3% річних.

Що стосується стягнення інфляційного збільшення, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цих вимог виходячи з наступного.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Установивши, що за договором позики позичальником були отримані грошові кошти в іноземній валюті 7400 дол. США, суд першої інстанції помилково застосував до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

Договором позики не передбачено нарахування інфляційного збільшення на іноземну валюту.

Рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційного збільшення в розмірі 2965 грн. є неправильним, тому підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні цих вимог.

Що стосується заперечень відповідача, то вони судовою колегією не приймаються.

ОСОБА_1 зазначає, що борг повністю було виплачено ще у 2007 році, однак ОСОБА_2 їм договір позики не повернула і розписки про отримання боргу не написала.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Отже, доказів сплати суми боргу відповідачем не надано.

Безпідставне посилання ОСОБА_1, що фактично ними отримано 5000 доларів США, а не 7400 доларів США.

У нотаріально посвідченому договорі чітко зазначено, що позика отримана саме у сумі 7400 доларів США і жодного доказу на спростування цього відповідачем не надано.

Відносно пропуску строку позовної давності, то колегія виходить з вимог ст. 267 ч. 3 ЦК України, яка передбачає можливість заявлення такого клопотання тільки в суді першої інстанції до ухвалення рішення.

Таке клопотання в суді першої інстанції заявлено не було.

Укладення договору поруки не передбачає обовязкової участі або повідомлення про це позичальника.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 померла 27 листопада 2012 року, тобто, після ухвалення рішення і підстав для закриття провадження у справі стосовно неї згідно вимог п. 6 ч.1 ст. 205 ЦПК України не вбачається.

Розподіл судових витрат провести відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2 , 309 ч.1 п.4, 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2011 року - змінити.

В частині солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційного збільшення в розмірі 2965,00грн. скасувати і у задоволенні цих вимог ОСОБА_2 відмовити.

Зменшити суму судового збору стягнутої в рівних частка з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1051,00грн. до 1021,25грн.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: