23.03.2017 Справа № 756/9423/16-ц
Справа пр. №2-о/756/101/17
ун. №756/9423/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Шевчук А.В., розглянувши заяву та додані до неї документи ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Російська Федерація, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Оболонського районного суду м. Києва з заявою, поданою в порядку окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Дана справа автоматизованим розподілом судових справ розподілена на розгляд судді Шевчуку А.В.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наведений у ст. 256 ЦПК України. Так, цією законодавчою нормою передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять суд встановити факти, що їх вимушене переселення у червні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

За приписами ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо з заяви вбачається спір про право.

Разом з тим чинне законодавство України не містить дефініції "спір про право".

У юридичній науці під спором про право розуміють опір, перешкоду у здійсненні цивільного права, які згідно з законом можуть бути усунені за допомогою суду. У теорії цивільного процесу під спором про право розуміють певний стан суб'єктивного права і стверджують, що спір є суть заперечності, конфлікт, протиборство сторін. Спір буває матеріальним і процесуальним. Таким чином, спір про право пов'язаний виключно порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведеннням суб'єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

У своїй заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що встановлення факту вимушеного переселення буде породжувати наслідки - виникнення права на справедливу компенсацію з Держави-агресора Російської Федерації (т. 1, а. с. 8).

Ст. 91 Протоколу 1 до Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про захист цивільного населення під час війни" від 12 серпня 1949 року стосується відповідальності: сторона, що перебуває в конфлікті у порушення положення цієї Конвенції, або цього Протоколу, повинна відшкодувати завдані збитки, якщо для цього є підстави. Вона несе відповідальність за всі дії, що вчиняються особами, які входять до складу її збройних сил.

Відтак, необхідною умовою для стягнення на користь заявників справедливої компенсації з Російської Федерації є доведення факту вимушеного переселення заявників з Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Російська Федерація категорично не визнає свою участь у збройній агресії проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Таким чином, у даному випадку виник спір з приводу відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шкоди, спричиненої вимушеним переселення заявників у червні 2014 року з окупованої території Донецької області.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, та, керуючись ст. 256 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Російська Федерація, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Копію ухвали з заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка звернулась з нею до суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя А.В. Шевчук