Справа № 569/2321/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аха страхування», ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ТОВ «Фоззі-Фуд» (далі - відповідач), треті особи: АТ «СК «АХА Страхування», ОСОБА_5, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 000 грн., з ТОВ «Фоззі-Фуд» різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою за фізично знищений транспортний засіб марки «DAF ТЕ 47 XS» реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 155 676,91 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «DAF ТЕ 47 XS» реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначення його ринкової вартості в сумі 1 500 грн., франшизу в сумі 500 грн., збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 225 000 грн. та моральну шкоду в сумі 40 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 липня 2016 року близько 18 год. на 510 км. + 600 м. автодороги «Київ-Чоп», що в с. Дідилів Кам'янка-Бузького району Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій відбулося зіткнення вантажного автомобіля НОМЕР_2 з причепом «Lambert» д.н.з. AI9560XО під керуванням ОСОБА_5 та вантажного автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 Постановою апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у справі № 142/1337/16-п винним у вчиненні даної ДТП визнано ОСОБА_5

Власником транспортних засобів, які перебували під керуванням ОСОБА_5 є ТОВ «Фоззі-Фуд», а власником транспортних засобів, які перебували під керуванням ОСОБА_4 і які були пошкоджені у ДТП є позивач.

У звязку із настанням страхового випадку за участю забезпечених транспортних засобів, власником яких є ТОВ «Фоззі-Фуд», та встановленням особи, з вини якої сталося дорожньо-транспортна пригода, AT «СК «Аха страхування», страховик ТОВ «Фоззі-Фуд» (надалі страховик), виплатив позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб - загальний напівпричеп-цистерна «LAG» державний номер НОМЕР_4 в сумі 5 263,32 грн., де згідно розрахунку страховика розмір збитку становить 5 763,32 грн. за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 500 грн. Крім цього, страховик виплатив позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «DAF ТЕ 47 XS» державний номер НОМЕР_1 в сумі 193 430 грн. (включаючи витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в сумі 9 350 грн.), де згідно рішення страховика № 11476/12цв від 22 листопада 2016 року про виплату страхового відшкодування та доданого до нього розрахунку, транспортний засіб вважається фізично знищеним.

Разом з тим, згідно звіту № 2016/0033 про оцінку транспортного засобу, який був виготовлений на замовлення позивача, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_5 в результаті його пошкодження при ДТП складає 368 894,50 грн., а згідно звіту № 2016/0034 спеціаліста автотоварознавця про визначення ринкової вартості автомобіля НОМЕР_5 після ДТП (працездатних складових автомобіля) станом на 03 серпня 2016 року його ринкова вартість становить 29 137,59 грн. Таким чином, виплачене позивачу страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків. Враховуючи, що ринкова вартість транспортного засобу до ДТП в сумі 368 894,50 грн. - ринкова вартість транспортного засобу після ДТП в сумі 29 137,59 грн. + витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 9 350,00 грн. = 349 106,91 грн., таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить: 349 106,91 грн. - 193 430 грн. = 155 676,91 грн.

Також, крім матеріальної шкоди у вигляді реальних збитків, позивач зазнав шкоди у вигляді витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 500 грн., вирахованої франшизи в розмірі 500 грн., упущеної вигоди та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням та фізичним знищенням транспортних засобів. Зокрема, 01 січня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_6 був укладений договір оренди вантажного автомобіля, однак внаслідок фізичного знищення сідлового тягача «DAF ТЕ 47 XS» державний номер НОМЕР_1 та пошкодження загального напівпричепа-цистерни «LAG» державний номер НОМЕР_4 позивач втратив щомісячний дохід у вигляді орендної плати, який міг би отримувати за звичайних обставин. За шість місяців оренди за період з 01 серпня 2016 року по 31 грудня 2016 року позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі: 45 000 грн. (місячна орендна плата)*6 місяців оренди = 225 000 грн. Окрім того, позивач зазнав моральних переживань та душевних страждань у звязку із знищенням майна, оскільки в результаті неправомірних дій винуватця ДТП позивач втратив свій транспортний засіб, розмір виплаченого страховиком страхового відшкодування не покриває фактичного розміру завданої шкоди, через неповне відшкодування завданої шкоди позивач немає змоги придбати новий транспортний засіб на заміну фізично знищеному, внаслідок чого позбавлений можливості отримувати щомісячний дохід від транспортного засобу у вигляді орендної плати, позивач поніс витрати та час на звернення до суду за захистом своїх прав, що негативно вплинуло на його нормальний життєвий ритм, стало значною перешкодою до продовження звичайного способу життя. Розмір завданої йому моральної шкоди оцінює в 40 000 грн.

Враховуючи, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, обовязок по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу покладається на ТОВ «Фоззі-Фуд».

Крім цього, вказує, що відповідач ОСОБА_4 не повідомив невідкладно позивача про подію, що сталася. Несвоєчасне повідомлення ОСОБА_4 про ДТП призвело до того, що позивач не зміг прибути на місце події та забезпечити явку свого представника. В подальшому позивач дізнався про ДТП від особи, яка орендувала у нього транспортні засоби, через що ще більше перебував складному психологічному стані, оскільки його телефонні дзвінки ОСОБА_4 ігнорував, а тому ОСОБА_4 також завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 1 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ТОВ «Фоззі-Фуд» була застрахована в AT СК «АХА Страхування» згідно ОСОБА_7 страхування цивільно-правової відповідальності №АІ 8525360 та Генерального Договору 001гд5ц5 (сертифікат 465). Страховик розпочав розслідування щодо даного страхового випадку. 01 серпня 2016 року страховиком, за участю ОСОБА_3, був здійснений огляд пошкоджених в ДТП транспортних засобів - автомобіля НОМЕР_6 та причепа-бензовоза д. н. ВК5626XX, про що були складені відповідні акти, за підписом власника транспортних засобів. Страховиком був здійснений розрахунок розміру збитку, нанесеного пошкодженим транспортним засобам позивача, та визначений розмір належного до виплати страхового відшкодування. При цьому, розрахунок розміру страхового відшкодування, в якому також визначена сума ринкової вартості належних позивачеві транспортних засобів до та після ДТП, був погоджений позивачем. За даним страховим випадком страховиком було прийняте рішення про виплату та виплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування за пошкоджені в результаті ДТП транспортні засоби в сумі 193 430 грн., включаючи 9 350 грн. витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, та за причеп-бензовоз д.н. ВК5626XX в сумі 5 263,32 грн., із урахуванням суми безумовної франшизи в розмірі 500 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування, визначений виходячи із розміру заподіяних позивачеві збитків, був із ним погоджений, жодних заперечень щодо заявленого розміру він не висловлював та своєчасно отримав усі належні йому суми у компенсацію заподіяних йому збитків. Тому вимоги позивача про відшкодування йому донарахованої суми збитків є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем було заявлено вимоги про відшкодування суми упущеної вигоди, однак він не надав доказів того, що договір оренди дійсно виконувався до моменту ДТП, що орендарем здійснювались виплати за цим договором та сплачувались податки. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також є безпідставними, оскільки позивачеві у повному обсязі, за виключенням розміру безумовної франшизи в сумі 500 грн., був відшкодований розмір заподіяних йому матеріальних збитків, тобто втрата майна йому була повністю компенсована у грошовій формі, тому посилання на наявність у нього моральних страждань через втрату ним майна є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 10 травня 2017 року відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та вказав, що позовні вимоги до нього не визнає.

Треті особи АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомляли.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 26 липня 2016 року близько 18 год. на 510 км. + 600 м. автодороги «Київ-Чоп», що в с. Дідилів Кам'янка-Бузького району Львівської області, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій відбулося зіткнення вантажного автомобіля НОМЕР_2 з причепом «Lambаrеt» д.н.з. AI9560XО під керуванням ОСОБА_5, який рухався в напрямку м. Київ та вантажного автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4, що підтверджується копією довідки Камянка-Бузького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 27 липня 2016 року (а.с.17).

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у справі №142/1337/16-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено на підставі ст. 38 КУпАП від адміністративного стягнення за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.18-19).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже встановлені постановою суду від 25 жовтня 2016 року факт дорожньо-транспортної пригоди та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

ОСОБА_5 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Фоззі-Фуд», що не оспорювалося в судовому засіданні представником ТОВ «Фоззі-Фуд».

Позивач ОСОБА_3 є власником пошкоджених в ДТП сідлового тягача «DAF ТЕ 47 XS» реєстраційний номер НОМЕР_1 та загального напівпричепа-цистерни «LAG 0-3-39КА» реєстраційний номер НОМЕР_4, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с.22).

Як вбачається з копії ОСОБА_7 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8525360 та з копії ОСОБА_7 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8525366 ТОВ «Фоззі-Фуд» застрахувало свою цивільну відповідальність, а забезпеченими транспортними засобами є автомобіль «DAF XF» н.з. АІ1855ВТ та причіп «Lambеrеt» н.з. AI9560XО. Ліміт відповідальності страховика (на одного потерпілого) по кожному полісу за шкоду заподіяну майну встановлений у сумі 50 000 грн., при цьому розмір франшизи встановлено в сумі 500 грн. (а.с.20-21).

Також, як слідує з позовної заяви та копії листа АТ «СК «АХА Страхування» ТОВ «Фоззі-Фуд» було укладено ще договір добровільного страхування (генеральний договір 001гд5ц5 сертифікат 465) з лімітом відповідальності страховика АТ «СК «АХА Страхування» на суму 500 000 грн.

У звязку із настанням страхового випадку AT «СК «Аха страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб - загальний напівпричеп-цистерна «LAG» державний номер НОМЕР_4 в сумі 5 263,32 грн., де згідно розрахунку АТ «СК «АХА Страхування» розмір збитку становить 5 763,32 грн. за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 500 грн., що підтверджується копією заяви про страхове відшкодування по справі № 1.200.16.0002425 згідно договору страхування (полісу) №АІ/8525360, на підставі якої було проведено таку виплату. Розмір страхового відшкодування був погоджений ОСОБА_3 (а.с.25).

Також, АТ «СК «АХА Страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «DAF ТЕ 47 XS» державний номер НОМЕР_1 в сумі 193 430 грн. Як слідує з копії розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу вказаний транспортний засіб визнано фізично знищеним, в звязку з чим розмір страхового відшкодування АТ «СК «АХА Страхування» визначило наступним чином: ринкова вартість транспортного засобу до ДТП визначена в сумі 259 480 грн. за виключенням ринкової вартості транспортного засобу після ДТП в сумі 75 400 грн. з додаванням витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в сумі 9 350 грн. Враховуючи ліміт відповідальності АТ «СК «АХА Страхування» - 550 00 грн., а саме полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8525360 50 000 грн. та по договору добровільного страхування (сертифікат 465) 500 000 грн., позивачу було виплачене страхове відшкодування по полісу 50 000 грн. та 143 430 грн. по договору, що разом складає 193 430 грн. З даним розрахунком позивач погодився, що засвідчив своїм підписом від 17 листопада 2016 року (а.с.27).

Після отримання страхового відшкодування позивач 20 грудня 2016 року звернувся до субєкта оціночної діяльності ОСОБА_7 із заявами про проведення авто-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки «DAF ТЕ 47 XS» державний номер НОМЕР_1 по питанню вартості матеріального збитку завданого йому внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП станом на 03 серпня 2016 року та по питанню ринкової вартості транспортного засобу після ДТП (працездатних складових автомобіля) станом на 03 серпня 2016 року.

Як вбачається із звіту №2016/0033 про оцінку транспортного засобу, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_7 станом на 03 серпня 2016 року складає 368 894,50 грн. (а.с.29-44). Згідно звіту №2016/0034 спеціаліста-автотоварознавця про визначення ринкової вартості автомобіля після ДТП (працездатних складових автомобіля) станом на 03 серпня 2016 року ринкова вартість автомобіля НОМЕР_7 після ДТП (працездатних складових) становить 29 137 грн. 59 коп. (а.с.45-48).

На проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу марки DAF ТЕ 47 XS реєстраційний номер НОМЕР_1 (звіт № 2016/0033) та визначення його ринкової вартості після ДТП (працездатних складових автомобіля) (звіт № 2016/0034) позивач поніс витрати на суму 1 500 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № від 27 грудня 2016 року (а.с.49).

Враховуючи результати проведених за його заявами автотоварознавчих досліджень позивач визначив, що виплачене йому страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 155 676,91 грн., яку він, з покликанням на норми ст. 1194 ЦК України, просить стягнути з ТОВ «Фоззі-Фуд».

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, у даних матеріальних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок доводити розмір шкоди.

При вирішенні даного спору суд враховує, що позивач не заперечує, що належні йому транспортні засоби, які зазнали механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було оглянуто представником страховика разом з ним, акти огляду транспортних засобів (а.с.23-24) ним підписано без будь-яких заперечень, що в свою чергу дає підстави дійти до висновку, що позивач повністю погодився із обємом механічних пошкоджень, які зазнали його транспортні засоби.

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як передбачено ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-првавової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

З розяснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слідує, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

Як вказано вище заявлений позов в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою ґрунтується на звіті №2016/0033 про оцінку транспортного засобу та звіті №2016/0034 про визначення ринкової вартості автомобіля після ДТП (працездатних складових автомобіля), виконаних субєктом оціночної діяльності ОСОБА_7 Однак суд враховує, що при здійсненні автотоварознавчих досліджень представників відповідача ТОВ «Фоззі-Фуд» запрошено не було, а його результати відповідачу ТОВ «Фоззі-Фуд» не повідомлялися. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує, що він отримав від страховика страхове відшкодування в сумі 5 263 грн. 32 коп. та 193 430 грн., під сумнів перераховану йому суму страхового відшкодування не ставить, не оскаржує оцінку шкоди визначеної страховиком та не заперечує проти розрахунку страхового відшкодування, який також здійснювався страховою компанією і він був повідомлений про її результати та їх погодив.

Таким чином, згідно вищевказаного та змісту ст. 1192 ЦК України заявлені позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою не підлягають до задоволення, оскільки кошти необхідні для відновлення порушеного права вже були сплачені позивачу за рахунок страхової компанії, сам позивач погодився із такою сумою та не оскаржував її в судовому порядку, що в свою чергу дає підстави вважати збільшену суму завданих матеріальних збитків безпідставною.

Згідно із ст. 36 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Враховуючи, що позивач не оспорює розмір збитків встановлених дослідженням страховика, тобто останній погодився із оцінкою завданих збитків визначених страховою компанією, не оспорює розрахунок страхового відшкодування, прийняв кошти нараховані страховиком, самостійно, повторно, без участі представників страхової компанії, відповідача оцінив вартість заподіяних збитків, а тому наявні достатні підстави вважати збільшену суму матеріальних збитків не обґрунтованою, а позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 155 676 грн. 91 коп. та в частині стягнення витрат на проведення автотоварознавчих досліджень в сумі 1 500 грн. не доведеними.

Також, суд зазначає, що дана сума шкоди, визначена позивачем, знаходиться повністю в межах ліміту відповідальності АТ «СК «АХА Страхування», що становить 550 000,00 грн. відповідно до страхового полісу та договору добровільного страхування, а отже недостатність страхової виплати, як це передбачено ст. 1192 ЦК України, не виникає.

Разом з тим, розмір страхового відшкодування, який виплачений АТ «СК «АХА Страхування» визначений за вирахуванням встановленої у договорі франшизи у розмірі 500 грн.

Поняття «франшиза» міститься у ст. 9 Закону України «Про страхування» і його слід розуміти як частину збитків, що не відшкодовуються страховиком згідно з договором страхування. Крім того, застосування франшизи передбачено у ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, у межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована.

Таким чином франшиза у розмірі 500 грн має бути стягнута з ТОВ «Фоззі-Фуд», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у АТ «СК «АХА Страхування» відповідно до полісу обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів.

Щодо позовних вимог в частині збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 225 000 грн. суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи 01 січня 2016 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 був укладений договір оренди вантажного автомобіля (а.с.50). За умовами даного договору позивач передав, а фізична особа-підприємець ОСОБА_6 прийняла у строкове платне користування для перевезення паливно-мастильних матеріалів транспортні засоби: вантажний автомобіль марка «DAF», модель «ТЕ 47 XS», тип «загальний вантажний сідловий тягач-Е», номер шасі (кузова, рами) «XLRTE48XS0E540394», обєм двигуна «12580», тип пального «D», колір «білий», рік випуску «2001»; причіп марка «LAG», модель «0-3-39КА», тип «загальний напівпричіп Н/ПР-цистерна-Е», номер шасі (кузова, рами) «88711», колір «сірий», рік випуску «1998» (пункт 1.1.). Цей договір укладається строком на 1 рік, тобто з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та припиняється закінченням строку, на який його було укладено (пункт 3.1.). Сума орендної плати за один місяць оренди становить 45 000 грн. та сплачується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 на користь позивача щомісячно, не пізніше десятого числа наступного місяця, у готівковій формі (пункт 4.1.). У випадку пошкодження та/або фізичного знищення транспортних засобів чи одного з них внаслідок дорожньо-транспортної пригоди або інших подій, що сталися не з вини фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 або іншої особи, яка на належній правовій підставі керувала транспортними засобами, нарахування орендної плати припиняється з дня, наступного за днем настання дорожньо-транспортної пригоди, та продовжується з дня, наступного за днем закінчення відновлювального ремонту, крім випадку, коли транспортні засоби або один із них вважаються фізично знищеними (пункт 4.2.).

Позивач вказує, що внаслідок фізичного знищення сідлового тягача «DAF ТЕ 47 XS» державний номер НОМЕР_1 та пошкодження загального напівпричепа-цистерни «LAG» державний номер НОМЕР_4 він втратив щомісячний дохід у вигляді орендної плати, який міг би отримувати за звичайних обставин.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про визнання договору дійсним задоволено та визнано дійсним договір оренди вантажного автомобіля від 01 січня 216 року, укладений між ОСОБА_3 з однієї сторони, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, з другої сторони. Рішення набрало законної сили 04 квітня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що судом першої інстанції при розгляді вищевказаної справи було встановлено факт укладення договору оренди, досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору між його сторонами, факт виконання договору, зокрема факт передачі транспортних засобів орендарю і отримання щомісячної орендної плати орендодавцем у розмірі встановленому в договорі та той факт, що ОСОБА_4 являвся працівником орендаря.

Разом з тим, за змістом ч.3 ст.61 ЦПК України, учасники процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені судовим рішенням в іншій цивільній, господарській або адміністративній справі, якщо в цій справі брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

За змістом ч. 3 ст.14, ч.3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених в судовому засіданні доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо того, що договір оренди є дійсним, виконувався до моменту ДТП, що орендарем здійснювались виплати за цим договором та сплачувались податки, таким чином суд у даному випадку ухвалює рішення на основі досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, згідно з положеннями ч.1, п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

Однак позивач не довів наявності у нього упущеної вигоди та її розміру.

Пред'явлення вимоги про вiдшкодування неодержаних доходiв (упущеної вигоди) покладає на особу обов'язок довести, що цi доходи (вигода) не є абстрактними.

Позивач повинен довести також, що вiн мiг i повинен був отримати визначенi доходи, i тiльки неправомiрнi дiї вiдповiдача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливостi отримати дохід.

Жодних належних та допустимих доказів того, що договір оренди вантажного автомобіля укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 01 січня 2016 року був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених сторонами договору, виконувався, зокрема були передані транспортні засоби орендарю і останній сплачував позивачу щомісячну орендну плату у розмірі встановленому в договорі та той факт, що ОСОБА_4 являвся працівником орендаря позивачем не подано.

Розрахунок упущеної вигоди, зроблений позивачем, базується на розмірі плати за договором оренди вантажного автомобіля від 01 січня 2016 року. Такi розрахунки є теоретичними та не пiдтвердженi вiдповiдними документами, що свiдчили б про конкретний розмiр доходу, який мiг би i повинен був отримати позивач, якщо б працівник відповідача ТОВ «Фоззі-Фуд» не здiйснив протиправнi дiї.

Належним доказом розміру упущеної вигоди у даному випадку є довідка про доходи за період аналогічний заявленому. Матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень доходів позивача, а отже і заподіяних йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Окрім того, наданий позивачем договір оренди вантажного автомобіля не може бути належним та допустимим доказом розміру упущеної вигоди, оскільки сторонами під час укладення не було додержано його форми.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з цим наданий позивачем договір укладено лише у письмовій формі та нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий правочин є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Жодних доказів того, що особисто позивач чи ФОП ОСОБА_6 ухилилися від нотаріального посвідчення договору оренди вантажного автомобіля від 01 січня 2016 року суду не подано.

За таких обставин в задоволенні позову в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів суд виходить з наступного.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У пункті 5 вказаної постанови роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частинами п. 3, 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Виходячи з викладеного та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, для задоволення заявленого позову в частині відшкодування моральної шкоди, саме позивач мав довести наявність перелічених вище умов.

В пункті 3 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку позивач обґрунтовував перед судом спричинену йому моральну шкоду поясненнями наведеними ним в позовній заяві та його представником в судовому засіданні.

Однак, пояснення позивача чи його представника не можуть бути визнані судом належним і допустимим доказом у відповідності до ст.ст.58, 59 ЦПК України спричинення моральної шкоди.

А згідно частини 4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вказані вище положення закону, суд приходить до висновку, що сукупність підстав для відшкодування моральної шкоди не встановлена.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки ним у встановленому законом порядку не було доведено наявності такої шкоди та тих обставин, на які він посилається. Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є недоведеними і не підлягають задоволенню.

З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі пропорційному до розміру задоволених позовних вимог в сумі 5 грн.

Керуючись статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аха страхування», ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» на користь ОСОБА_3 франшизу в розмірі 500 (пятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5 (п'ять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 16 червня 2017 року.

Суддя: О.О. Першко