Справа № 743/120/17 Провадження № 22-ц/795/858/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Жовток Є. А. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5,
за участю:представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача адвоката ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду від 23 лютого 2017 року, яким у задоволенні позову відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ ПриватБанк зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права за недоведеності обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Представник ПАТ КБ ПриватБанк зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропущення строків позовної давності. Між позивачем та відповідачем було укладено договір, який складається не лише з заяви позичальника, а також і з Умов та правил надання банківських послуг. Також вважає, що відповідач частково визнав позов і пояснив, що заборгованість за договором позики у нього виникла через скрутне матеріальне становище. Суд першої інстанції самовільно застосував строки позовної давності, оскільки жодної заяви про застосування строків позовної давності матеріали справи не містять.

Представник ПАТ КБ ПриватБанк вважає, що суд не надав належної оцінки доказам по справі, не застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, допустив порушення норм процесуального права щодо законності та обґрунтованості судового рішення. Все це призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування судового рішення.

В поданих апеляційному суду письмових поясненнях представник ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_6 додатково зазначає, що строк дії картки, яка була видана відповідачу, був встановлений до останнього дня квітня 2014 року. З врахуванням висновків ВСУ вважає, що оскільки відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, а за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, позивач має право на стягнення повної заборгованості за кредитом, а також відсотків за його користування за період з 27 січня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, що дорівнює трирічному строку позовної давності, що передували зверненню до суду. Тому вважає, що в межах трирічного строку позовної давності з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 5394,84 грн., за відсотками за користування кредитом в сумі 6920,81 грн. за період з 27 січня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, а також штраф: 500 грн. фіксована частина та 615,78 грн. процентна складова, а всього 13431,43 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 20.08.2010 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_8 було укладено договір, за умовами якого ОСОБА_8 було надано кредит в розмірі 5700 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості (а.с.13).

Останній платіж за цим договором ОСОБА_8 було здійснено 03.12.2012 року (а.с.11), після чого відповідач припинив внесення плати за договором позики.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_8 своїх зобовязань за договором виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача станом на 31 жовтня 2016 року склала 22315 грн. 58 коп., з яких: заборгованість з основного зобовязання - 5394 грн. 84 коп., заборгованість по сплаті відсотків - 13024 грн.; заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 2357 грн. 90 коп.; штрафи - 1538 грн. 84 коп. (а.с.10-12).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки останній платіж за договором позики відповідачем здійснено 03.12.2012 року, а ПАТ КБ ПриватБанк направило до суду позовну заяву 27.01.2017 року, суд дійшов висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, який закінчувався 03.01.2016 року.

З урахуванням того, що позивач пропустив строк позовної давності і не просив його поновити, а відповідач заявив про застосування цього строку, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

У відповідності до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

При цьому, вказівка в договорі, що строк його дії закінчується в момент закриття останнього рахунку, а також при закінченні використання коштів позикодавця, або повного погашення заборгованості, не є тією подією, яка має неминуче настати і, відповідно, строк дії договору не може визначатись у такий спосіб.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, передбачено, що строк погашення заборгованості за договором (крім пільгового періоду) визначено у 30 днів, з дня виникнення заборгованості, щомісячно до 25-го числа кожного місяця.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-154 цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування судами, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки належних та допустимих доказів строку дії кредитної картки позивачем суду не надано, не можна визнати обґрунтованими доводи представника Банку про те, що строк позовної давності не пропущений через те, що строк дії картки встановлено до 04/14

По справі встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 03.12.2012 року, а ПАТ КБ ПриватБанк направило до суду позовну заяву 27.01.2017 року, тому суд дійшов правильного висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності.

В силу ст.ст. 266, 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, за відсутності поважних причин пропущення позовної давності, є підставою для відмови у позові.

В засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_8 в своїх поясненнях зробив усну заяву про застосування строків позовної давності, пославшись на положення статей 257 та 261 ЦК України, процитувавши їх зміст, що підтверджується технічним записом судового засідання, здійсненого на комплексі «Акорд», робоча копія запису на диску № 196 приєднана до матеріалів справи; на запитання судді відповідач давав додаткові пояснення про застосування строку позовної давності у звязку з тим, що термін дії кредиту сторонами не обумовлений.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самовільно застосував строки позовної давності і що жодної заяви про застосування строків позовної давності матеріали справи не містять, також є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: