АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5375/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Бортницька В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідачів та посилаючись на незаконність судових рішень Галицького районного суду м. Києва, Апеляційного суду Івано-Франківської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ,внаслідок чого він зазнав моральної шкоди, просив стягнути з держави моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. 00 коп..

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд зобов'язаний був захистити його права гарантовані ст.. 56 Конституції України і задовольнити його позов або на підставі ст.. 40 Конституції України вказати в рішенні, що його права не порушувались і не порушуються .

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника Міністерства юстиції України , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою від 16.04.2014 року Галицький районний суд м. Києва відмовив у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди .

09.07.2014 року Апеляційний суд Івано-Франківської області залишив ухвалу Галицького районного суду м. Києва без змін.

11.08.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Києва та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.07.2014 року.

Відповідно до ст.. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пред»явивши даний позов, ОСОБА_2 зазначав, що Галицький районний суд м. Києва, Апеляційний суд Івано-Франківської області, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зобов»язані були застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і, враховуючи норми ст.. 56 Конституції України , задовольнити його позов або на підставі ст.. 8 Конституції України розглянути його позов по суті, але цього не було зроблено, в результаті чого йому завдано моральну шкоду, розмір якої ним визначено у сумі 1 000 000,00 грн..

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз заявлених вимог у взаємозв»язку із нормами права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода у розмірі 1 000 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, неможна вважати такими, що доведені належними та допустимими доказами, які обґрунтовують завдання такої шкоди в розумінні положень ст.. 1167 ЦК України.

Таке рішення суду, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, відповідним обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють даний вид правовідносин, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

До такої правової позиції прийшов Верховний Суд України у своїй постанові №6-440цс16 від 25.05.2016 року.

Зазначена у вказаній постанові правова норма ч. 1 ст. 1176 ЦК України, регулює підстави відшкодування шкоди при розгляді кримінальних справ та справ про адміністративне правопорушення.

Підстави відшкодування шкоди при розгляді цивільних справ регулює ч. 5 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Отже, зважаючи на правову позицію Верховного Суду України , за відсутності підстав для застосування частини п'ятої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Як вбачається з позовних вимог ОСОБА_2, то останній фактично не погоджується із законністю судових рішень, ухвалених Галицьким районним судом м. Києва, Апеляційним судом Івано-Франківської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Вказані судові рішення набрали законної сили і доказів того, що в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, встановлено склад злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, матеріали справи не містять .

Отже, підстави відшкодування шкоди за ч. 5 ст. 1176 ЦК України, відсутні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров»ю.

Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Проте, відповідно до ст.. ст.. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень та/або їх посадовими або службовими особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та/або осіб.

Пленум Верховного Суду України у Постанові № 4 від 31.03.1995 року роз»яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначаючи про те, що йому завдано моральної шкоди, ОСОБА_2 будь-яких доказів наявності такої шкоди не надав та не вказав якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, окрім посилань на незаконність судових рішень, підставами до відшкодування якої є виключно обвинувальний вирок, про що зазначено вище.

Всі зазначені обставини у їх сукупності свідчать про безпідставність та недоведеність вимог позивача, про що і зазначено судом першої інстанції .

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -