Справа № 455/1050/16-ц
Провадження № 2/455/20/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

з участю: позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як законного представника в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі засідань, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як законного представника в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 16.08.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, посилаючись на те, що її тесть, ОСОБА_8, помер 12 вересня 1995 року у віці 65 років, який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свекруха, ОСОБА_9, померла 23.01.2002 року у віці 75 років, до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_10) ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 12.07.1961 року у Мшанецькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області.

Від спільного подружнього життя у них було троє дітей: дочка ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, який є її чоловіком та помер 29.01.2015 року.

За життя її свекруха ОСОБА_9 уклала заповіт від 07.03.2000 року, посвідчений секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за № 12, згідно якого, на випадок смерті, зробила таке розпорядження: її житловий будинок з надвірними господарським спорудами, і все її майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй на праві особистої власності, а також належний їй грошовий вклад з відповідними процентами та всіма компенсаційними нарахуваннями, які будуть проводитися в державі, що зберігаються в філіалі ощадбанку № 6537 села Мшанець, заповіла своєму синові - ОСОБА_13. Даний заповіт не змінений і не скасований на день смерті спадкодавця.

На день смерті свекрухи - ОСОБА_9, чоловік позивачки - ОСОБА_13 фактично проживав у даному житловому будинку в с.Галівка, по вулиці Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області, доглядав за житловим будинком, обробляв земельну ділянку біля житлового будинку, підремонтував огорожу, покрівлю. Він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері.

ОСОБА_13 раптово помер 29 січня 2015 року у віці 46 років.

Від спільного подружнього життя з чоловіком мають троє дітей: син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

30 липня 2015 року після смерті чоловіка вона, як спадкоємець за законом, звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_13, який помер 29 січня 2015 року, а 17 березня 2016 року звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка, однак, приватним нотаріусом цього ж нотаріального округу - ОСОБА_14 було винесено постанову від 17.03.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, рекомендовано їй звернутися в судовому порядку про визнання права власності на спадкове майно.

19.02.2016 року ОСОБА_6 та 02.03.2016 року ОСОБА_7 звернулися із письмовими заявами про те, що як спадкоємці за законом до майна їх матері - ОСОБА_9, відмовляються від належного їм спадкового майна на користь племінників, дітей покійного їх рідного брата - ОСОБА_4, ОСОБА_3І, ОСОБА_2

Згідно довідки Самбірського МБТІ Львівської області від 03.03.2016 року №314 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Галівка, вулиця Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області, право власності згідно записів у реєстрових книгах Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації станом на 01.04.2008 року не зареєстровано.

Відповідно до довідки КП «Старосамбірське РБТІ та ЕО» від 02.03.2016 року №33 станом на 31.12.2012 року по житловому будинку №54 по вулиці Центральна в с.Галівка Старосамбірського району жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилось.

З протоколу № б/н засідання виконавчого комітету Мшанецької сільської ради від 30.07.1961 року відомо, що ОСОБА_10 було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку, який був побудований у 1961 році батьками її покійного чоловіка - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час спільного подружнього життя.

Згідно довідки цього ж виконавчого комітету від 10.08.2016 року № 423 житловий будинок, який розташований за адресою: село Галівка, вулиця Центральна, буд. № 54, Старосамбірського району Львівської області належить до суспільної групи господарств - робітничий двір, останнім членом якого була ОСОБА_9, яка померла 23.01.2002 року.

Інвентаризаційна вартість будинковолодіння станом на 25.03.2016 року із врахуванням ступеня зносу складає 54568,00 гривень.

Просить визнати за собою, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності по 1/4 (одній четвертій) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Головецько, вул.Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1І та ОСОБА_1, яка також виступає як законний представник в інтересах своїх малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та її представник адвокат ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали та дали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просять задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 13.06.2017 року надіслав до суду заяву про слухання справи у відсутності їхнього представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с.237). 13.02.2017 року та 03.05.2017 року представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному об»ємі, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що до дня смерті ОСОБА_9 позивачка з чоловіком і сином проживали постійно з матір»ю чоловіка, тобто ОСОБА_9, так як вона була паралізована, багато років була лежачою, а після її смерті, ще десь біля двох років, вони дальше проживали, утримували будинок № 54 по вул. Центральній в с. Галівці та вели господарство. ОСОБА_13 з дому відлучався тільки тоді, коли їхав на роботу, працював у м . Чоп.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином.25.10.2016 року до суду подала заяву про те, що розгляд справи проводити у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує (а.с.98).

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.26.10.2016 року до суду подав заяву про те, що розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.96).

Однак, треті особи, діти покійної ОСОБА_9, були присутні в судовому засіданні 13.02.2017 року, проти позовних вимог не заперечували, навпаки, просили позовні вимоги позивачки задовольнити, так як вона та її чоловік, а їхній рідний брат, тобто ОСОБА_13, в дійсності, з сім»єю постійно проживав з батьками в с. Галівка. В м. Чопі Закарпатської області в гуртожитку він мав одну кімнату, де був зареєстрований, але там він ніколи з сім»єю не проживав, міг тільки переночувати або переодітися і йти на роботу, працював машиністом електровоза, одну добу працював, а два дні мав вихідні. Після роботи зразу їхав додому в с. Галівку, де проживав постійно в будинку № 54 по вул. Центральній, та з дружиною вів там господарку і при житті батьків, і на день їх смерті та після їх смерті, десь біля двох років, оскільки їх мати ОСОБА_9 нічого не могла робити, за нею був потрібний постійний догляд, була паралізована, прикута до ліжка 15 років. ЇЇ внуки - ОСОБА_3 і ОСОБА_2, в даному будинку були лише зареєстровані, але не проживали. Будинок був побудований батьками.

Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_15 І-СГ №009534, виданого 13.09.1995 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 12.09.1995 року помер ОСОБА_8 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_15 І-СГ №216980, виданого 25.01.2002 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 23.01.2002 року померла ОСОБА_9 (а.с.10).

При житті, будучи в шлюбі (а.с.11) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мали троє дітей: ОСОБА_6 (прізвище до одруження ОСОБА_9) ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.12,13); ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3(а.с.18); ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4(а.с.34).

Згідно заповіту, посвідченого 07.03.2000 року секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_16, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: житловий будинок з надвірними спорудами, який належить їй на праві особистої власності та все її майно (в тому числі земля і земельний пай) де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день її смерті, а також належний їй грошовий вклад з відповідними процентами та всіма компенсаційними нарахуваннями, які будуть проводитися в державі, що зберігаються в філіалі Ощадбанку №6537 с.Мшанець на рахунку №680а, заповіла синові ОСОБА_13 (а.с.44).

Відповідно до свідоцтва про одруження Серії І-СГ №053750, виданого 02.09.2000 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 02.09.2000 року одружилися ОСОБА_13 та ОСОБА_17. Прізвище після одруження чоловіка та дружини ОСОБА_13, ОСОБА_13 (а.с.35).

Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.38), ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.42) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.40).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_15 І-ФМ №180682, виданого 05.02.2015 року виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_13 помер 29.01.2015 року, місце смерті вказане с. Головецько Старосамбірського району Львівської області (а.с.36).

Отже, як вбачається з вищевикладених документів позивач ОСОБА_1, є дружиною померлого ОСОБА_13, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є дітьми померлого ОСОБА_13 Позивач виступає як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що спадщина ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яку не переоформив на себе ОСОБА_13, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Центральна, №54, в с.Галівка Старосамбірського району Львівської області.

Судом встановлено, що будинок №54, який знаходиться за адресою: с.Галівка, вул.Центральна Старосамбірського району Львівської області, є робочим двором (а.с.57).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. А також із зазначеними вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства(сім»ї), особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони та треті особи, а саме:

- з виписок з погосподарських книг Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області за 1986-1990, 1991-1995 роки (а.с.58-60), та довідок (а.с.53-54) відомо, що ОСОБА_8 до дня смерті - 12.09.1995 року та ОСОБА_9 до дня смерті - 23.01.2002 року, були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_8. Станом на день смерті ОСОБА_8 з ним були зареєстровані: дружина ОСОБА_9 та внуки ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_9, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_10(діти сина ОСОБА_20). Станом на день смерті ОСОБА_9. з нею були зареєстровані внук ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_9, внук ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_10;

- з архівного витягу протоколу №б/н від 30.07.1961 року (а.с.62) відомо, що виконавчим комітетом Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області слухалася заява ОСОБА_8 про надання йому площі землі під будову жилого будинку, та було прийнято рішення, яким виділено ділянку землі під будову будинку громадянину ОСОБА_8 (а.с.52). Земельна ділянка, згідно довідки виконавчого комітету Мшанецької сільської ради від 10.08.2016 року №423, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Галівка, вул.Центральна, №54, складає 0,04 га, сад 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства 1,90 га (а.с.56).

- згідно довідок Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства Львівської обласної ради від 03.09.2016 року №374 відомо, що житловий будинок на правах особистої власності в с.Галівка, вул.Центральна, №54, Старосамбірського району Львівської області не зареєстровано та те, що станом на 31.12.2012 року по житловому будинку №54 по вул.Центральна в с.Галівка Старосамбірського району Львівської області жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилося (а.с.46-47);

- з довідки виконавчого комітету Мшанецької сільської ради № 40 від 03.03.2017 року відомо, що ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року, з сім»єю проживав в ІНФОРМАЦІЯ_11 на день смерті своєї матері - ОСОБА_9, яка померла 23.01.2002 року, оскільки його покійна мати являлася інвалідом 1 групи, і здійснював догляд за матір»ю, в даному будинковолодінні проживав до 2004 року без реєстрації(а.с.208);

- з виписки з медичної карти стаціонарного хворого відомо, що ОСОБА_9, інвалід 1 групи, з 28.09.1989 року по 04.11.1989 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Старосамбірській центральній районній лікарні (а.с.209);

- з довідки (а.с.157) вбачається, що ОСОБА_13 на день смерті був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_12, зареєстрований був один;

- свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні ствердив, що позивачка разом з своїм чоловіком, тобто з ОСОБА_13, постійно проживали з своїми дітьми разом з батьками чоловіка в с. Галівка. Зареєстровані були в м. Чопі, мали кімнату в гуртожитку, так як ОСОБА_13 працював машиністом електровоза, одну добу працював, а дві був вдома. Вимушені були жити постійно в с. Галівка, в будинку № 54, та вести господарку і при житті батьків, і на день їх смерті та після їх смерті, десь біля двох років, оскільки свекруха позивачки, була паралізована, прикута до ліжка 15 років. Діти ОСОБА_7 ОСОБА_18 і ОСОБА_21, тобто онуки батьків чоловіка позивачки, в даному будинку були лише зареєстровані, але не проживали. Будинок № 54 в с. Галівка побудували батьки ОСОБА_13.

У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка ОСОБА_21 і таких доказів суду не надано. Дані свідчення підтверджуються змістом наведених вище достовірних документів та поясненнями представника відповідача та третіх осіб та відсутністю у них заперечень щодо показів вказаного свідка.

Отже, будинок № 54, який знаходиться по вул. Центральній, в с. Галівка Старосамбірського району Львівської області спільно будувався під час шлюбу подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9, шлюб яких було зареєстровано 12.07.1961 року(а.с.11). 30.07.1961 року виконкомом Мшанецької сільської ради було виділено ОСОБА_8 земельну ділянку для обслуговування та під будівництво житлового будинку, у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 року даний будинок є спільною сумісною власністю, будинок на правах особистої власності в с.Галівка, вул.Центральна, №54, Старосамбірського району не зареєстровано, жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилося (а.с.46-47).

На виконання постанови ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Однак, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Проте технічним паспортом (а.с.46-51) встановлений факт існування житлового будинку № 54 по вулиці Центральній у с. Галівка Старосамбірського району Львівської області.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови

до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю в Україні майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У відповідності з положеннями ст.ст.328, 380 ЦК України право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин слід вважати, що подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 правомірно набуто право власності кожним на ? частину будинковолодіння № 54 по вулиці Центральній у с. Галівка Старосамбірського району.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їм майна.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

У відповідності до норм ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті ОСОБА_8, тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцями ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_9 та троє дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_13 та ОСОБА_6. Спадкоємцями ОСОБА_9 після її смерті були лише перераховані вище її діти.

У відповідності з повідомленням завідуючої Старосамбірської державної нотаріальної контори від 31.08.2015 року(а.с.186,187,188) згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи, та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація щодо спадкових справ до майна померлого 12.09.1995 року ОСОБА_8 та померлої 23.01.2002 року ОСОБА_9 відсутні.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_13, ставши власниками будинковолодіння, так як лише вони, як спадкоємці першої черги, проживали з ним у такому на момент відкриття спадшини, після смерті спадкодавця вступили у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані, а також і станом на момент розформування робітничих дворів у квітні 1991 року.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8.

Аналогічною є ситуація і після смерті ОСОБА_9, спадщину прийняв лише один син ОСОБА_13, ставши власником цілого будинковолоіння № 54 по вул. Центральній в с. Галівка, так як лише він, як спадкоємець першої черги, проживав з матір»ю (вона була лежачою 15 років) на момент відкриття спадщини, після смерті спадкодавця вступив у володіння спадковим майном, користуючись ще два роки після смерті матері цим будинком та підтримуючи його у належному стані.

А тому відповідно до п.1ч.1 ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії ОСОБА_13 знову як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що ОСОБА_13 вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті матері.

Судом також не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (дівоче прзвище ОСОБА_13) Л.М. вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9

Отже, діти спадкодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_22 не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті батька ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (заяв в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини не подали та не вступили в управління або володіння спадковим майном), що в суді і підтверджували.

За таких обставин, з огляду на встановлення факту правомірності набуття ОСОБА_8 та ОСОБА_23 права власності кожним на ? частину будинковолодіння № 54, який знаходиться по вул. Центральній в с. Галівка Старосамбірського району Львівської області, беручи до уваги встановлення факту вступу ОСОБА_13 у володіння спадковим майном , то:

за ОСОБА_9 після смерті чоловіка ОСОБА_8 слід визнати право власності на ? частки цього будинковолодіння (1/2 частки у спільному майні подружжя та ? в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, а за ОСОБА_13 слід визнати право власності на ? частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8:

за ОСОБА_13 після смерті матері ОСОБА_9 слід визнати право власності на ціле будинковолодіння в порядку спадкування за законом (після смерті батька -1/4 в порядку спадкування за законом та ? частки матері в порядку спадкування за законом), оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли.

Проте ОСОБА_13 не оформив прав на спадкове майно за батьками, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) у якій за вказаними параметрами у Спадковому реєстрі інформація відсутня (долучено до матеріалів справи), так як раптово помер 29.01.2015 року.

На час відкриття спадщини після його смерті діяв Цивільний Кодекс України, який також слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно положень ч.1 і ч.2 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41092915 відомо, що 30.07.2015 року до реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи за спадкодавцем ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року (а.с.61).

З копії спадкової справи (а.с.151-183) відомо, що позивачка сама та як законний представник неповнолітніх та малолітніх дітей особисто звернулася 28.07.2015 року з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору, тобто в шестимісячний строк, та 04.08.2015 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_13.

04.08.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_14 видано свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1І та ОСОБА_1 як законному представнику в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 лише щодо грошових вкладів з належними до них відсотками та компенсаційними виплатами у ТВБВ 10006/13 ЗОУ АТ «Ощадбанк», по ? кожному(а.с.172-181).

Проте, цим же нотаріусом 17.03.2016 року було відмовлено ОСОБА_1І та ОСОБА_1 як законному представнику в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в отриманні Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_13, на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в с. Галівка, вул. Центральна, буд № 54, Старосамбірського району Львівської області, оскільки нею, як спадкоємцем, не представлено свідоцтва про право власності на цей житловий будинок, та рекомендовано звернутися в суд (а.с.62).

Отже, позивач і як сама так і як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 після смерті свого чоловіка та батька дітей - ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року, мала право на ? та на кожного окремо з дітей по 1/4 частині спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на таке майно.

Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку , установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, в реєструючих органах не зареєстрований, дане будиноволодіння є робітничим двором, будинок спільно будувався під час шлюбу подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на виділеній у законному порядку земельній ділянці ОСОБА_8 для цієї мети, яким спільно володіли багато років, спадщину після їх смерті прийняв лише один син ОСОБА_13, інші особи, крім позивачки та позивачки як представника інтерсів неповнолітніх дітей на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову - визнати за ОСОБА_1І та ОСОБА_1 як законного представника в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Центральній, №54, в с.Галівка Старосамбірського рйону Львівської області, оскільки ОСОБА_1І та ОСОБА_1 як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 прийняли спадщину за законом після смерті чоловіка та батька дітей ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року, і не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно, що є перешкодою у визначенні належності майна на праві власності спадкодавцеві ОСОБА_4 та наступного його власника (спадкоємця).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10, ч.1 ст.11, 60, ч.1 ст. 61, 88, 209,212,214-215 ЦПК України, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 року, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.4 ст.3, п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.1 ч.2 ст. 16, ч.2 ст.328, 392, ч.1 ст. 1268, ч.ч.1-3 ст. 1296, ч.1 і ч.3 ст.1297 ЦК України, ст.ст. 524, 529, ч.1 ст.548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_1 як законного представника в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку № 54 з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Галівка, вул.Центральна, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку № 54 з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Галівка, вул.Центральна, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку № 54 з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Галівка, вул.Центральна, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності 1/4 (одну четверту) частину житлового будинку № 54 з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Галівка, вул.Центральна, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_13, який помер 29.01.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Й.Ніточко