Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 08.11.2011 року ОСОБА_2 отримав у нього в борг кошти в сумі 50 000,00 грн., терміном до 15.11.2011 року, про що склав відповідну розписку. В подальшому відповідач почав уникати спілкування та відмовляється повернути всю суму коштів, яку отримав, а тому 29.08.2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою вимогою про повернення коштів, однак відповідач кошти не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 50 000,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача, уточнив та зменшив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача 48 300 грн., оскільки відповідач частково повернув вже борг.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності. При цьому представник відповідача пояснив, що відповідач свої зобов'язання за борговою розпискою виконав належним чином у встановлені в ній строки, шляхом передачі позивачу грошових коштів у сумі 50 000,00 грн., а позивач не повернув розписку, сказав, що вона загубилася. Крім того, представник відповідача заперечив обставини, щодо зустрічі позивача з відповідачем на АЗС, з метою, нібито, передачі якоїсь частки грошових коштів і щодо вчинення відповідачем 07.10.2016 року (електронного) грошового переказу на ім'я позивача у сумі 200 грн., щодо надсилання відповідачу письмової вимоги про повернення коштів та щодо уникнення спілкування з ним.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 08.11.2011 року позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 50 000,00 грн., терміном до 15.11.2011 року. На підтвердження цього відповідачем була написана розписка про отримання вказаної суми грошової суми від 08.11.2011 року ( оригінал - а.с.33).

В судовому засіданні встановлено, що 08.10.2016 року на ім'я позивача надійшов поштовий грошовий переказ в розмірі 200 грн. і згідно довідки від 11.10.2016р., наданої оператором Укрпошти Білоцерківського відділення, зазначений грошовий переказ надійшов від ОСОБА_2 (а.с.30,31).

Представник позивача суду пояснив, що відповідач тривалий час не повертав борг, уникав зустрічей, але на початку літа 2016 року, відповідач при зустрічі з ОСОБА_1 на АЗС, добровільно повернув позивачу 1 000 грн. і зобов'язався за місяць повернути іншу частину боргу, але кошти, знову так і не було повернуто,а тому позивач в серпні 2016 року направив відповідачу письмову претензію на яку відповідач не відповів, а в жовтні позивач отримав поштовим переказом 200 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 50 000,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та дата і особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив факт отримання відповідачем позики у гр. ОСОБА_1 та не заперечив факт складання ОСОБА_2 власноруч розписки про отримання в борг грошових коштів 50 000 грн. 28.11.2011 року. Представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що відповідач повністю повернув позивачу борг, однак ОСОБА_2 не знищив, не забрав свою розписку та не вимагав у ОСОБА_1 розписки, чи будь-якого іншого підтвердження відсутності фінансових претензій сторін по даному договору позики. Рішення суду не може ґрунтуватися на поясненнях сторони для підтвердження того, що гроші або речі насправді були повернуті позикодавцю. Договір позики так само, як і його виконання може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

Судом встановлено, що відповідач частково повернув борг в сумі 1200 грн. та залишок боргу становить 48300 грн. Заперечуючи позов, представник відповідача вказав, що борг повернуто, але на підтвердження зазначеного не надав жодного доказу. Також, представником відповідача не спростовано факту поштового грошового переказу ОСОБА_3 на ім'я позивача 11.10.2016р. в розмірі 200 грн., що дає підстави для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики на суму 50 000 грн., на даний час залишок боргу становить 48 300,00 грн. Жодних достовірних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано.

На підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача судові витрати по справі 551 грн.21 коп., що підтверджено квитанцією № ПН 1345 від 30.11.2016 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 257,264,526, 549,625, 1046, 1047,1048 ЦК України, ст.ст. 10,60,88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 48 300 грн. (сорок вісім тисяч триста гривень) та судові витрати по справі в сумі 551 грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола