АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2472/17 Справа № 199/8090/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, мотивуючи тим, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року за його матірю ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній у м.Дніпропетровську, що згідно технічного паспорту є квартирою №1.

Вказував, що колишній чоловік його матері, відповідач ОСОБА_3, також є власником 1/2 частини зазначеної квартири №1, та мешкає в ній зі своєю теперішньою дружиною, відповідачкою ОСОБА_4, та донькою від першого шлюбу ОСОБА_5 Квартира, що знаходиться в спільній власності, неподільна через малу житлову площу, а саме, 16,1 кв.м.

Зазначав, що ОСОБА_3 та його родина перешкоджали його матері ОСОБА_7 у користуванні належною їй на праві власності частиною квартири, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та 11 вересня 2013 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська ухвалив рішення про усунення перешкод з боку ОСОБА_3 в користуванні власністю, стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду та вселення ОСОБА_6 в належну їй 1/2 частину квартири, однак рішення суду виконати було неможливо через те, що відповідачі знову перешкоджали вселенню, викидали та псували речі ОСОБА_6

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2015 було зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод в користуванні власністю та стягнуто з них компенсацію за заподіяну ними моральну шкоду, проте рішення також довгий час не можливо було виконати через неприязні стосунки.

Посилаючись на те, що протягом усього часу відповідачі здійснюють протиправні дії, завдають збитки, моральні страждання, приниження, перешкоджають ОСОБА_6 здійснити реєстрацію позивача та його родини у домоволодінні, а тому просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житлом по вул.Меліоративна,12 у м.Дніпропетровську шляхом вселення його до квартири №1, 1/2 частина якої належить його матері ОСОБА_6; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні житлом, двором та надвірними спорудами; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача майнову шкоду у розмірі 5.830 грн. та моральну шкоду 15.000 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 09 вересня 2011 року за третьою особою по даній справі ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.7).

Інша 1/2 частина від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній в м.Дніпропетровську належить відповідачу ОСОБА_3

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року ОСОБА_6 була вселена у належну їй 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній в м.Дніпропетровську та зобовязано ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності (т.1 а.с.5-6).

На підставі акту державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року ОСОБА_6 була вселена у належну їй 1/2 частину від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній у м.Дніпропетровську (т.1 а.с.9).

Актом квартального комітету від 24 квітня 2014 року було встановлено, що відповідачі чинять перешкоди співвласнику ОСОБА_6 в користуванні її частиною вказаного домоволодіння.

Актом державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС м.Дніпропетровська від 21 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 у повному обсязі виконано рішення суду та вселено ОСОБА_6 в домоволодіння №12 по вулиці Меліоративній у м.Дніпропетровську (т.1 а.с.9,10, 11).

Проте відповідачі знову почали чинити перешкоди ОСОБА_6 у користуванні її власністю 1/2 частиною від 18/30 домоволодіння №12 по вул.Меліоративній в м.Дніпропетровську.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2015 року зобовязано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні її власністю 1/2 частиною від 18/30 частин домоволодіння №12 по вул.Меліоративній в м.Дніпропетровську та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності (т.1 а.с.13).

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

15 квітня 2014 року в спірне домоволодіння був зареєстрований син ОСОБА_6 - позивач по справі ОСОБА_2 (т.1 а.с.21).

З матеріалів справи також вбачається, що між позивачем ОСОБА_2, третьою особою ОСОБА_6, з одного боку, та відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з іншого боку, склалися неприязнені стосунки, які тривають протягом багатьох років.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не проживає спільно з ОСОБА_6, яка є власником 1/2 частин від 18/30 частин спірного домоволодіння, не є членом її родини, вони не пов'язані спільним побутом, не мають взаємні права та обов'язки, крім того позивач не є співвласником спірного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року №5 оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71,72,109,110,116 ЖК Української РСР.

Посилання скаржника на те, що суд необґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову є безпідставними, оскільки матеріали справи спростовують ці посилання.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивач не є власником частини спірного домоволодіння, крім того не є членом родини власника, не повязаний з власниками спільним побутом, не має спільних прав та обовязків.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_8