12 грудня 2017 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Новікової Н.В., при секретарі: Похвалітовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,
Позов обґрунтовує наступним.
Відповідно до нотаріальної довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №725 від 30 березня 2011 року ОСОБА_2 мав право на керування вказаним автомобілем строком на 5 років.
Своїми діями відповідачі нанесли ОСОБА_1 моральну шкоду. Більше року він та його сімя не можуть користуватися автомобілем, який належить йому на праві власності. Дана обставина викликає у нього хвилювання та знервованість, погіршує стан здоровя; були порушені його життєві плани, доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя, порушений звичний нормальний спосіб життя.
Позивач в судовому засіданні позову підтримав, просив його задовольнити з підстав викладених у позові.
Свідок ОСОБА_4П.Ю, яка є дружиною позивача, в судовому засіданні пояснила, що її чоловік на підставі довіреності надав своєму брату в користування належний йому автомобіль, проте після спливу дії довіреності автомобіль йому не повернутий. На неодноразові вимоги її чоловіка повернути автомобіль спочатку його брат говорив, що поверне автомобіль, а потів взагалі перестав брати слухавку.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Заслухавши позивача, свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.
На прохання позивача повернути вказаний автомобіль ОСОБА_2 відмовив, що сторони не оспорюють.
На підставі свідоцтва про народження ІІ-ТЛ №030352 від 02.06.1960 року та військового квитка НУ №8102568 від 05.05.1980 року суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є братом позивача, що підтверджує доводи позивача, про те, що автомобіль відповідачу було ним передано для догляду за їх матірю.
Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 №254 окремі райони, міста, селища і села Донецької і Луганської областей визнані тимчасово окупованими територіями. Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 397 ЦК володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Статтею 398 ЦК визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
На підставі зазначених норм права, позивач ОСОБА_1 передав у володіння відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належний йому на праві власності автомобіль на підставі довіреності від 30.03.2011 року.
Відповідно до статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі:1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
Статтею 245 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності.
Враховуючи, що станом на 30 березня 2016 року довіреність позивача ОСОБА_1, якою відповідачі були уповноважені на володіння належним йому автомобілем втратила чинність, наступного дня відповідачі повинні були повернути йому зазначений автомобіль, але цього не зробили.
Таким чином, з 31 березня 2016 року спірний автомобіль перебував у незаконному володінні відповідачів, без відповідної правової підстави.
Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 1167 ЦК моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її провини.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.
Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення зазначених вимог належних доказів на підтвердження обставин спричинення моральної шкоди позивач не надав, а тому в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно відмовити.
Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК з відповідачів в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1600,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: