Категорія: 50 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Галицька І.П.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3, поданою від його імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що до травня 2016 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого стала інвалідом 3 групи загального захворювання. За станом здоров'я потребує значних витрат на лікування, яких їй недостатньо, оскільки інших доходів, крім пенсії по інвалідності, не отримує.

Відповідач отримує пенсію у розмірі понад три тисячі гривень і за її даними ще працює, немає на утриманні інших осіб, а тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Враховуючи наведене, просила стягнути із відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/10 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року, на період встановлення інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач, від імені якого діє представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу заперечила та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ще до розірвання шлюбу стала інвалідом третьої групи, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний їй надати у розмірі 1/10 частки від усіх видів його заробітку (доходу).

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, неправильно застосувавши норми матеріального права.

Згідно ч.2 ст.76 СК України після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ч.ч.3, 4 ст.75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що право на утримання після розірвання шлюбу має один із колишнього подружжя за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: непрацездатність одного з колишнього подружжя; потреба у матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) після розірвання шлюбу має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2004 року по 20 травня 2016 року (а.с.2).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з травня 2014 року визнана інвалідом 3 групи загального захворювання, якою являється і на час розгляду справи судом (а.с.5, 34).

Розмір пенсії позивача як інваліда 3 групи становить 1247 грн. (а.с.42).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Отже, позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України та частини 2 статті 76 СК України.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3, подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2017 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді