Справа № 455/1263/16 Головуючий у 1 інстанції: Бонецький Л.Й.
Провадження № 22-ц/783/1733/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.,

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Міженецької сільської ради на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району, Міженецької сільської ради Старосамбірського району, Навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І. ОСОБА_6», відділу освіти Старосамбірської РДА, третіх осіб: Департамент освіти і науки Львівської ОДА, Львівська обласна організація профспілки працівників освіти і науки України, ОСОБА_7 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника відділу соціально гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 29.08.2016 року № 114 в частині звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді учителя початкових класів НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І.Могильницького» с. Міженець Старосамбірського району Львівської області з педагогічним навантаженням на рівні 2015-2016 навчального року з 31 серпня 2016 року.

Стягнуто з Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2, заробіток за час вимушеного прогулу з 31.08.2016 року по 23.12.2016 року 23 078 грн. 80 коп.

Стягнуто із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3 000 (три) тисячі гривень.

Стягнуто із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в користь ОСОБА_2 витрати, повязані з оплатою правової допомоги в сумі 7 513 (сім тисяч пятсот тринадцять) гривень 20 копійок та витрати, повязані з явкою до суду в сумі 348 (триста сорок вісім) гривень.

Стягнуто із Міженецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Вирішено допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі та виплату заробітку в межах одного місяця.

Дане рішення оскаржив сільський голова Міженецької сільської ради ОСОБА_8

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині поновлення позивачки на посаді вчителя початкових класів новоствореного НВК «Загальноосвітній» навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім. о.І. ОСОБА_6» є незаконним, оскільки позивачка була звільнена з іншого НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ степенів дошкільний навчальний заклад ім. о.І. ОСОБА_6» і може вимагати поновлення лише в цьому навчальному закладі, за наявності для цього законних підстав. Звертає увагу, що районним судом при прийнятті оскаржуваного рішення не досліджувались обставини змін в організації виробництва і праці НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ степенів дошкільний навчальний заклад о.І. ОСОБА_6» та правова природа таких змін, зокрема чи відбулось припинення НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ степенів дошкільний навчальний заклад о.І. ОСОБА_6» шляхом ліквідації чи реорганізації. Судом не надано правової оцінки долученому до матеріалів справи акту, складеному працівниками поштового відділення с. Міженець, де встановлено, що позивачка ознайомилась з персональним попередженням про майбутнє вивільнення від 23.06.2016 року, проте відмовилась від його отримання. Звертає увагу, що оскільки позивачка була звільнена з НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ степенів дошкільний навчальний заклад о.І. ОСОБА_6» на підставі його ліквідації, попередня згода профспілкового органу на таке звільнення не вимагається. Однак, навіть якщо б така згода і була необхідна, судом першої інстанції розглянуто справу без відповідного звернення до профспілкового органу та без отримання згоди чи відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення позивачки. Також вважає, що підстави для задоволення позову про поновлення позивача на роботі відсутні, оскільки судом першої інстанції не наведено в оскаржуваному рішенні доказів, які б підтверджували незаконність її звільнення, а тому підстав для відшкодування заподіяної моральної шкоди також немає.

Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а судові витрати стягнути з Державного бюджету України.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що наказом №283 по райвно від 27 серпня 1982 року ОСОБА_9 27.08.1975 року переведена з посади вчителя вчителя початкових класів Дашиуцької початкової школи на цю ж посаду Міженецької середньої школи з 01.09.1982р..

На підставі ст.9 п.1 Закону України «Про загальну середню освіту» 13.05.1999 року Міженецька середня школа переіменована у загальноосвітню середню школу I-III ступенів с.Міженець.

Наказом №10 від 10.02.2012 року, Міженецька СЗШ I-III ступенів перейменована у Навчавльно-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад о.І.Могильницького» с.Міженець.»

Наказом директора №1 від 12.02.2016 року, НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_6» с. Міженець переіменований у Навчально виховний комплекс "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад імені о. ОСОБА_6" с. Міженець.

Рішенням Старосамбірської районної ради від 25.12.2015 року № 40 та наказом Відділу освіти від 29.01.2016 року № 14, НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_6 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» передано із спільної власності територіальної громади Старосамбірського району у комунальну власність Міженецької сільської ради як обєднаної територіальної громади.

Рішенням Міженецької сільської ради від 25.01.2016 року № 13 створено Відділ соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради, якому, з-поміж інших, підпорядковувався і НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_6 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області». Наказом Відділу освіти Старосамбірської РДА № 14 від 29.01.2016 року НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад о. ОСОБА_6 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» з 01.02.2016 року передано із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність Міженецької сільської ради як обєднаної територіальної громади. При цьому, керівнику такого навчального закладу у термін до 01.02.2016 року слід було зробити відповідні записи у трудових книжках педагогічних та технічних працівників про передачу їх із спільної власності територіальної громади району у комунальну власність обєднаної територіальної громади відповідної ради, без розірвання трудових відносин з ними.

Однак встановлено, що наказом начальника Відділу соціально-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради № 114 від 29.08.2016 року позивач звільнена із займаної посади у звязку з ліквідацією НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад ім. о. ОСОБА_6 с. Міженець Старосамбірського району Львівської області» за ст. 40 КЗпП України, з 31.08.2016 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що звільнення останнього відбулось із порушенням вимог КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у цьому пункті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Матеріалами справи встановлено, що всупереч ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України позивач не була попереджена про наступне можливе вивільнення у звязку з реформуванням загальноосвітніх навчальних закладів на території Міженецької сільської ради за два місяці, оскільки у попередженні відсутній її підпис, а належних доказів щодо ухилення позивача від підписання чи отримання повідомлення (попередження) про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачами не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався з письмовими заявами до начальника відділу соціального-гуманітарного розвитку Міженецької сільської ради з проханнями прийняти її на посаду вчителя початкових класів, однак її заяви були залишені без задоволення(а.с.22, 24, 25, 26).

На підставі ч.4 ст. 235 КЗпП України у звязку з визнанням незаконним звільнення позивача з роботи при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту його звільнення та по час ухвалення судового рішення. При розрахунку належної до стягнення суми суд керувався наявною в матеріалах справи довідкою про середньомісячний заробіток позивача.

Крім того, колегією суддів встановлено, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 на підставі наказу №58 від 03 травня 2017 року поновлена на посаді учителя початкових класів НВК «Загальноосвітній навчальний заклад I-IIIступенів дошкільний навчальний заклад учнівське лісництво ім..о.ОСОБА_6» с.Міженець Старосамбірського району Львівської області з 31 серпня 2016 року та їй проведена виплата коштів.(а.с.32)

Висновки суду першої інстанції про стягнення в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України на користь позивача 3000 грн. на відшкодування йї заподіяної незаконним звільненням моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованими. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір на відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, 3000 грн. на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди є достатнім та обєктивним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міженецької сільської ради відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді