Справа № 462/1679/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, який в подальшому було уточнено її представником ОСОБА_4 шляхом подання відповідної заяви (а.с. 93-94), і просить стягнути, з врахуванням цієї заяви, із ПрАТ «АСК «Інго Україна» невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 19442 грн. та пеню в сумі 773,57 грн., а також з ОСОБА_2 компенсацію матеріальної шкоди, завданої понад страховий ліміт, в розмірі 50568 грн. та 5000 грн. моральної шкоди, а також в стягнути в солідарному порядку з відповідачів понесені витрати на перевезення автомобіля в розмірі 1000 грн., а також витрати зі сплати судового збору та правової допомоги. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.10.2015 року о 11.30 год. на автодорозі «Львів-Рава-Руська» 26км+880м при в'їзді в м.Жовква внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху відбулося зіткнення автомобіля «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2. Внаслідок цієї ДТП її автомобіль «Нісан» зазнав технічних ушкоджень. Оскільки цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ 110307» було застраховано в ПрАТ «АСК «Інго Україна» позивач, як потерпіла внаслідок цієї ДТП, звернулася до страхової компанії із заявою про виплату їй страхового відшкодування, було відкрито страхову справу. Хоча згідно висновку №79/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.12.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Нісан Екстреіл», внаслідок його пошкодження в ДТП становить 218068 грн., проте ПрАТ «АСК «Інго Україна» виплатило позивачу лише 30558 грн. Такі дії страховика щодо заниження розміру страхового відшкодування ОСОБА_1 вважає протиправними. Вартість залишків автомобіля страхова компанія оцінила в 187000 грн., що є безпідставним і змусило позивача самостійно шукати покупця і продати автомобіль за 5000 дол. США, що за курсом НБУ на час продажу складало 117500 грн. Отже, вважає, що невиплаченими їй залишилися 70010 грн. (218068 - 117500 - 30558). На підставі зазначеного просить стягнути із ПрАТ «АСК «Інго Україна» різницю між лімітом страхового відшкодування та розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 19442 грн., а з ОСОБА_2 - 50568 грн. шкоди завданої понад страховий ліміт. Крім цього, визнана страховиком сума відшкодування повинна була бути виплачена 20.01.2016 року, однак виплачена лише 10.02.2016 року, тобто сума пені, як визначено п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 773,57 грн. Також позивач зазначає, що понесла витрати в розмірі 1000 грн. на перевезення автомобіля зі штрафмайданчика, які, як вважає, повинні були відшкодовані солідарно обома відповідачами. Також відмічає, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо безпідставно ухиляється від відшкодування їй завданих збитків, вона зазнала моральних страждань, пов'язаних із спричиненням ушкодження майна, чому, на думку позивача, їй завдано моральної шкоди,яку оцінює в 5000 грн.

Ухвалою суду від 28.02.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди за заявою представника позивача залишено без розгляду.

В судовому засіданні 24.11.2016 року представник позивача ОСОБА_4 позов з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 25.08.2016 року і про залишення без розгляду вимог про відшкодування моральної шкоди від 24.11.2016 року, підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просив задовольнити. В подальшому названий представник позивача в судові засідання не з'явився, натомість подав заяву, в якій просив завершувати розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що передбачено ч.2 ст.158 ЦПК України.

В судове засідання під час розгляду справи по суті представник відповідача ПрАТ «АСК «Інго Україна» ОСОБА_3 не з'явився, при цьому подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Також ним подано суду письмові заперечення проти позову (а.с. 65-66, 109), згідно яких вартість матеріального збитку відповідно до висновку № 79/15 від 15.12.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження становить 218068 грн., збиток був встановлений на рівні ринкової ціни досліджуваного автомобіля до моменту ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту після ДТП складає більше ніж його ринкова вартість, тобто авто зазнало пошкодження, яке кваліфікується як «тотал». За таких обставин, згідно п.30.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується власнику знищеного транспортного засобу різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Так, 16.12.2015 року на порталі «AUTOonline» АСК «Інго Україна» розмістила пропозицію щодо продажу пошкодженого автомобіля позивача на аукціоні, за результатами якого 22.12.2015 року надійшло повідомлення від учасника порталу ОСОБА_6, який запропонував за автомобіль «Нісан Екстреіл» 187000 грн. Про наявну пропозицію придбати в позивача автомобіль, ОСОБА_1 було проінформовано та запрошено у філію «Інго Україна», однак пропозицію вона відхилила, залишивши пошкоджений автомобіль за собою. Відтак, позивачу було виплачено різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП і вартістю залишків, що склало 30558 грн. Вважає вимоги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки нею не надано суду належного і допустимого доказу, який би вказував на заявлену нею вартість залишків пошкодженого автомобіля «Нісан Екстреіл». З урахуванням наведеного, просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2, який був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 22.10.2015 року о 11.30 год. на автодорозі Львів - Рава-Руська відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, та автомобіля «ЗАЗ 110307», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, якого було визнано винним у вчиненні ДТП згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 14.12.2015 року (а.с.52).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «АСК «Інго Україна» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/3791364, що діяв на період з 30.12.2014 року до 29.12.2015 року, тобто на час ДТП (а.с.46).

Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Зі змісту п.3 ч.1 ст.988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Як передбачено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст.5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу .

Відповідно до ст.22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах

страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зі змісту п. 36.2 ст.36 Закону вбачається, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.36 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентованої виплати) та виплатити його.

12.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до ПрАТ «АСК «Інго Україна» про страхове відшкодування (а.с. 123).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, ПрАТ «АСК «Інго-Україна» виплатило 10.02.2016 року ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 30558 грн. на підставі висновку №79/15 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.12.2015 року.

Згідно даного висновку (а.с.9-44) вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його аварійного пошкодження під час ДТП, на момент дослідження дорівнює 218068 грн. За результатами дослідження також встановлено, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту (293688,37 грн.) перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля на момент його пошкодження (218068 грн.). Згідно з п.7.3 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, якщо вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, то матеріальний збиток приймається у розмірі, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на цей момент, оскільки такий КТЗ відновлювати економічно недоцільно, тобто в даному випадку вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момен пошкодження і складає 218068 грн.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.2 цієї статті якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено з матеріалів справи, 22.12.2015 року оцінювач ОСОБА_7 у звіті № 18565 визначив вартість залишків пошкодженого автомобіля «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 187000 грн. (а.с. 38-43).

Крім цього, ПрАТ «АСК «Інго Україна» 16.12.2015 року на порталі «AUTOonlain», учасником якого воно є, розмістило пропозицію щодо продажу пошкодженого автомобіля на аукціоні. За результатами аукціону 22.12.2015 року запропоновано за автомобіль «Нісан Екстреіл», номерний знак НОМЕР_2, найвищу пропозицію 187000 грн., яка була чинною до 12.01.2016 року (а.с. 67).

Разом з тим, позивач залишила пошкоджений автомобіль за собою, про що свідчить той факт, як вона, як саме стверджує, ще 18.12.2015 року, тобто до визначення у вказаний спосіб вартості залишків транспортного засобу страховою компанією відчужила пошкоджений автомобіль.

Таким чином, ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснено виплату страхового відшкодування в порядку і розмірі, передбачених ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, ОСОБА_1 не надала суду на виконання положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів, які би спростовував вартість залишків пошкодженого автомобіля «Нісан Екстреіл», визначену ПрАТ «АСК «Інго Україна».

Згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд критично оцінює доводи позивачапро те, що вона продала залишки автомобіля за 5000 дол. США, що підтверджується розпискою від 18.12.2015 року (а.с.51), оскільки вказана розписка не є належним доказом на підтвердження відчуження автомобіля та отримання ОСОБА_1 коштів в зазначеній сумі за продаж автомобіля. До того ж згідно договору купівлі-продажу, наданого представником позивача, належний ОСОБА_1 автомобіль «Нісан Екстреіл» проданий нею через уповноважену особу лише 15.02.2017 року.

Крім того, ціна пошкодженого автомобіля, навіть за умови його продажу, не може визначати чи утотожнюватися з його вартістю в розумінні ч.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З тих же мотивів суд не приймає доводи представника позивача, що продаж застрахованого автомобіля згідно договору купівлі-продажу від 15.02.2017 року за 48000 грн. є підтвердженням недоплатиПрАТ «АСК «Інго Україна» позивачу страхового відшкодування. Також суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки автомобіль відчужено за 15 місяців після ДТП 22.10.2015 року, в суду відсутні докази відповідності технічного стану проданого автомобіля тому стану, в якому він був після ДТП, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях.

За таких обставин, безпідставними є вимоги позивача як про стягнення із ПрАТ «АСК «Інго Україна» недоплаченого страхового відшкодування, так і про стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди, що перевищує встановлену полісом страхову суму.

Що стосується вимоги позову про стягнення із ПрАТ «АСК «Інго Україна» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, то підстав для цього суд не вбачає, оскільки заяву про виплату страхового відшкодування, як встановлено, позивачем подано страховику 12.01.2016 року, а страхове відшкодування здійснено 10.02.2016 року, тобто в строки, визначені п.36.2 ст.36 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо солідарного стягнення з обох відповідачів вартості перевезення автомобіля зі штрафмайданчика в сумі 1000 грн., то як на підставу такої вимоги ОСОБА_1 посилається на положення ст.1166 ЦК України, проте витрати на перевезення автомобіля не можна вважати майновою шкодою, завданою неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодування якої передбачено цієї нормою ЦПК України. Щодо страховика, то згідно з ч.2 ст.30 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він відшкодовує витрати на евакуацію транспортного засобу лише з місця дорожньо-транспортної пригоди, а не із штрафмайданчика, як в даному випадку.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної шкоди і моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.