АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/645/17 Номер провадження 22-ц/786/3024/17Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т. Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, реєстраційна служба Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Новосанжарського районного суду Полтавської області з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є дочкою ОСОБА_4, у власності якої відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 та НОМЕР_2 перебували дві земельні ділянки, площею по 4,39 га кожна, що розташовані на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказувала, що відповідно до заповіту від 28 жовтня 2004 року її мати ОСОБА_4 заповіла все своє майно їй. Однак, постановою державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори від 31.03.2017 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів та з огляду на те, що вище зазначені земельні ділянки оформлені за іншою особою, відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року справа № 2-463/2008. Так, згідно вказаного рішення за ОСОБА_2 по праву спадкування за заповітом було визнано право власності на земельні ділянки розміром 4,39 га, кожна згідно Державних актів на землю серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 що розташовані на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва як за спадкоємцем після померлої ОСОБА_4.

В подальшому, 28.10.2010 року Відділом Держкомзему у Новосанжарському районі Полтавської області на підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року було видано державні акти серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 на право приватної власності на земельні ділянки площами 4,39 га, (кадастрові номера: НОМЕР_5; НОМЕР_6), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоперещепинської сільської ради.

Також позивачем зазначено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20.02.2017 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року по справі № 2-463/2008, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району про визнання права власності на земельну ділянку по праву спадкування за заповітом.

В зв'язку з чим, позивач остаточно прохала суд визнати недійсними державні акти, які видані на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 на право приватної власності на земельні ділянки площами 4,39 га, кожна (кадастрові номера: НОМЕР_5; НОМЕР_6), призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоперещепинської сільської ради та скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, реєстраційна служба Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області про визнання недійсними та скасування державних актів на право приватної власності на земельні ділянки задоволено.

Визнано недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,39 га, (кадастровий номер: НОМЕР_5), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоперещепинської сільської ради та скасувати його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 на право приватної власності на земельну ділянку площею 4,39 га, (кадастровий номер: НОМЕР_6), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоперещепинської сільської ради та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1280 (тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи.

Судове засідання проводилось за відсутності сторін по справі, які були належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи. Позивач та її представник подали до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність. Відповідна заява була подана Малоперещепинською сільською радою.

Апелянт та його представник подали до суду заяву з проханням відкласти розгляд справи, при цьому вказали причини неявки, які з огляду на їх зміст та відсутність належного підтвердження зайнятості представника в іншому судовому засіданні та об'єктивних даних неможливості прибуття відповідача до суду апеляційної інстанції, визнанні колегією суддів неповажними.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у власності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до Державних актів на право приватної власності серії НОМЕР_1 та ІІ-НОМЕР_2, перебували дві земельні ділянки площами 4,39 га кожна. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу Плаксіною П.Б. 28 жовтня 2004 року, ОСОБА_6 заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_3, позивачці у справі (а.с. 5). Згідно довідки виконкому Шишацької селищної ради Полтавської області № 4075 від 21.11.2016 року померла ОСОБА_6 на час смерті проживала разом із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Постановою державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори від 31 березня 2017 року, ОСОБА_3 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в зв'язку з тим, що вищевказані земельні ділянки оформлені за іншою особою, згідно рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року за №2-463/2008. На підставі даного рішення Відділом Держкомзему у Новосанжарському районі Полтавської області 28 жовтня 2010 року відповідачу у справі ОСОБА_2, видані державні акти на земельні ділянки площами 4,39 га, серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 (кадастрові номери: НОМЕР_5, НОМЕР_6), призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоперещепинської сільської ради.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30 травня 2008 року по справі за №2-463/2008 скасоване, та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району про визнання права власності на земельну ділянку по праву спадкування за заповітом - відмовлено (а.с. 7-8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції зважаючи на те, що правова підстава отримання державних актів за відповідачем була скасована, а тому прийшов до висновку, що позов є законним і обґрунтованим, та підлягає до задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частини 1 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями викладеними в постановах Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі №6-2824цс15, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що оскільки правова підстава отримання державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 за відповідачем ОСОБА_2 була скасована рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року, їх зміст суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правових позицій, які містяться в аналізі судової практики Верховного Суду України, про застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Цей спосіб захисту не може бути застосований у разі припинення суб'єктивного права особи, яке було порушене. Відновлення становища, яке існувало до порушення, досить часто в позовних вимогах поєднується з припиненням дії, яка порушує право, та може знаходити свій прояв у вимогах, зокрема про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Правильною із цього питання була позиція тих судів, які вважали, що до державної реєстрації договору він є неукладеним (ст. 640 ЦК), тому власник може захистити порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, у тому числі у випадках, зазначених у ст. 388 ЦК, за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

Покладення обов'язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб'єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК).

Беручи до уваги обставини справи, наведені положення норм закону та правові позиції ВСУ України, оскільки позивачка прийняла спадщини після померлої матері, а тому фактично вступила у володіння і користування майном та вжитими судом способами захисту, її цивільні права не відновилися в повній мірі, тобто остання позбавлена можливості оформити право власності та належним їй нерухомим майном, у зв'язку з неможливістю провести його державну реєстрацію, при цьому існують інші перешкоди у користуванні та розпорядженні даним майном, у вигляді записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав на дане майно, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації спірних Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку обґрунтованими та підлягають захисту відповідно до ст. 391 ЦК України, у способи визначені п.п. 2, 3 ч.2 ст. 16 ЦК України. Доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного колегія судді вважає, що висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ О.Ю. Кузнєцова /підпис/ Т.В. Одринська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: