Справа № 127/1305/17 Провадження № 22-ц/772/1290/2017Головуючий в суді першої інстанції Ан О. В.
Категорія 50Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Нікушина В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2012 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2013 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачем зазначено, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки 21.02.2015 року між ним та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, від якого мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, крім того, він офіційно не працює, його дохід є мінливий, а тому просив змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження на тверду грошову суму в розмірі 510 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що він перебуватиме в іншій адміністративно-територіальній одиниці, однак судова колегія вважає за необхідне в задоволенні заяви відмовити та визнати за неповажну причину неявки позивача в судове засідання, оскільки факт неможливості з'явитись в судове засідання належними доказами не підтверджений, також суд звертає увагу на те, що розгляд даної справи призначався двічі і до того ж в поданій заяві, позивач зазначив, що у разі неможливості відкласти розгляд справи, просив її розгляд здійснити у його відсутність.

ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відсутні докази зміни матеріального стану позивача і що кожна з його дітей має право на належне матеріальне забезпечення, догляд, утримання і виховання, при цьому зменшення розміру стягуваних аліментів порушить інтереси ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вплине на її належний розвиток.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого маю дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 19.10.2009 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2013 року стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2 заявлено вимогу про зміну розміру аліментів, обґрунтовану тим, що змінився його сімейний стан, на утриманні він має ще одну неповнолітню дитину та мати-пенсіонера, він офіційно не працює, дохід його мінливий.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи видно, що 21.02.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 21.02.2015 року.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 27.07.2015 року, в графі батько зазначено ОСОБА_2.

Колегія суддів вважає, що зміна сімейного стану позивача не свідчить про неможливість виплачувати аліменти у визначеному розмірі, а також не є належним та допустимим доказом зміни матеріального стану позивача, надана ним довідка про відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, відповідно до якої інформація про доходи відсутня.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про наявність підстав для зміни розміру аліментів з посиланням на відсутність роботи, є безпідставними, оскільки сам лише факт відсутності роботи не є беззаперечною підставою для зміни розміру аліментів на утримання дитини, до того ж позивач є працездатним, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися самостійно чи звернутися з відповідним питанням у центр зайнятості.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що з ним проживає матір пенсіонер, оскільки дані обставини не є підставою для визначення аліментів в іншому розмірі, при цьому слід врахувати, що матір позивача отримує пенсію і на утриманні останнього не перебуває.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.П. Нікушин

Згідно з оригіналом: