Справа № 159/4658/16-ц Провадження № 22-ц/773/667/17 Головуючий у 1 інстанції: Денисюк Т.В.
Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю:

секретаря Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з указаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 12 серпня 2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, а відтак, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Відповідач своєчасно не вніс банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а відтак зобов'язання за вказаним договором не виконав.

У зв'язку з цим банк просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість станом на 30 вересня 2016 року у розмірі 44954,09 грн. за кредитним договором №б/н від 12 серпня 2010 року, яка складається з наступного:

-4112,25 грн. - заборгованість за кредитом;

-34746,13 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

-3478,85 грн. - заборгованість з пені та комісії;

а також штрафи:

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2116,86 грн. - штраф (процентна складова). Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1378 грн. за сплату судового збору при подачі позову.

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 серпня 2010 року в розмірі 44954,09 грн. та 1378 грн. судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним зясуванням усіх обставин, що мають значення для справи. При цьому посилався на те, що суд не надав належної оцінки всім доказам та не врахував, що він є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач, звернувшись до банку з метою отримання банківських послуг, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», де міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з такими умовами та правилами. Відповідач отримав кошти, але їх не повернув, тому виникла заборгованість, яка підлягає стягненню. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної справи, не зявився та не надав суду жодних заперечень щодо позову, тому суд стягнув усю суму боргу та судові витрати по справі, повязані із сплатою судового збору.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується не в повній мірі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами був укладений кредитний договір №б/н від 12 серпня 2010 року шляхом підписання заяви (а.с. 11-12), яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між банком та відповідачем договір кредиту. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на місяць на суму залишку заборгованості. На підставі цього договору того ж дня йому видано кредитну картку.

У заяві на отримання кредиту зазначено, що ОСОБА_3 ознайомився та згідний із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, та своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування (а.с. 12). Факт укладення договору між сторонами та отримання кредитної картки 12 серпня 2010 року відповідачем підтверджено також і наданим суду апеляційної інстанції скріншотом (знімком екрану) з робочого компютера працівника банку, яка містить фотографію ОСОБА_3 та фіксування точної дати і часу вчинення такої дії (12 год.25 хв.29 сек. 12.08.2010 року).

Згідно з нормами ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також, якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Факт отримання кредитних коштів стороною відповідача не заперечувався.

Посилання апелянта на те, що спірний кредитний договір укладено з порушенням вимог законодавства, так як він укладений без досягнення його сторонами згоди з усіх істотних умов договору, а саме що при підписанні анкети-заяви він не був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифів, є необґрунтованими. Зазначена заява містить посилання на те, що ОСОБА_3 ознайомився та згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Жодних звернень відповідача щодо незгоди із умовами договору чи про його розірвання до банку протягом дії договору не надходило.

Відповідно до п.1.1.7.12 Умов, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на наступний термін.

19 червня 2013 року ОСОБА_3 на підставі цього ж договору звернувся до банку для перевидачі йому нової картки, яку він отримав на слідуючий період її дії протягом трьох років, що підтверджується таким же скріншотом з робочого столу банківського компютера із зображенням відповідача та точної дати і часу здійснення вказаних дій.

Як зазначила представник позивача в судовому засіданні та підтвердив представник відповідача, а також як вбачається із наданого суду розрахунку та витягу із особового рахунку ОСОБА_3, відповідач до 19 червня 2013 року фактично не користувався карткою, боргів перед банком не мав, тому за цей період нарахувань не здійснювалось. Однак, як видно із виписки з особового рахунку та відповідного розрахунку, наданого позивачем, в період з 19.06.2013 року по 27.09.2013 року він активно використовував свою банківську картку для здійснення розрахунків в торгівельній мережі та закладах харчування, поповнення рахунку мобільного звязку, знімав готівку з банкоматів, декілька разів вносив кошти на поповнення рахунку для погашення заборгованості, а до 17 серпня 2014 року погашення здійснювалося шляхом автоматичного списання з іншої його банківської картки.

Однак після вказаної дати відповідач не здійснював жодних проплат для погашення своєї заборгованості, тому станом на 30 вересня 2016 року накопичилась заборгованість у розмірі 44954,09 грн., в тому числі: 4112,25 грн. боргу за тілом кредиту; 34746,13 грн. - процентів за користування кредитом; 3478,85 грн. - пені та комісії; а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 2116,86 грн. - штраф (процентна складова). Вказана сума заборгованості відповідача ОСОБА_3 підтверджується розрахунком та випискою по картковому рахунку (а. с. 8-10).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності не заслуговує на увагу суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 253, 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність, зокрема скорочена в один рік для вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Як визначено ч.1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної даності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 19 березня 2014 року в справі №614цс14).

Оскільки відповідач вчиняв періодично платежі по кредитному договору, та останній платіж був здійснений 17 серпня 2014 року (а.с.9), дія кредитної картки відповідно до умов кредитного договору пролонговувалась, так як жодних заборгованостей по первісній картці не було, а відповідно до довідки банку, термін дії перевиданої 19.06.2013 року кредитної картки, якою активно користувався ОСОБА_3, становить три роки до серпня 2016 року, отже твердження відповідача про закінчення її дії в серпні 2012 року не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається зі штампу суду на позовній заяві, позивач звернувся до суду 09 грудня 2016 року (а.с.2), отже, не пропустив передбачений законом трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення боргу за кредитом.

Разом з тим, подана представником відповідача в апеляційному суді заява про застосування строку позовної давності не може бути взята до уваги і щодо неустойки, оскільки таку заяву слід подавати до закінчення розгляду справи, тобто до суду першої інстанції. Лише у випадку неналежного повідомлення судом першої інстанції відповідача про час та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції міг би застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, однак доказів неналежного повідомлення судом відповідача не надано.

Як видно із матеріалів справи, відповідачу було тричі вручено рекомендованим листом повідомлення суду про судові засідання у даній справі за адресою його реєстрації та адресою, зазначеною у договорі , 31 грудня 2016 року, 09 лютого, 09 березня 2017 року та 10 січня 2017 року вручено батькові відповідача для передачі адресату (а.с.76,77, 92,93, 100,101, 86).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_3 на користь банку підлягають стягненню заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом, а також штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема, заборгованість за пенею, комісією за користування кредитом та штрафи.

У звязку з наведеним заочне рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Проте судова колегія не погоджується з висновком суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь банку судового збору в розмірі 1378,00 грн., оскільки відповідач, як вбачається з копії посвідчення, на час розгляду справи був інвалідом ІІ групи, (а. с. 145) та відповідно до статті 88 ЦПК України та п.9 ч. 1 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки суд помилково прийшов до висновку про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, заочне рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 березня 2017 року в даній справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми судового збору в розмірі 1378, 00 грн.

В решті рішення суду в даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді