Справа №589/1284/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1010/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Шосткинської міської ради Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а:

10 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 15 грудня 1995 року між нею як фізичною особою підприємцем та ТОВ «Алькор» було укладено договір оренди торгового павільйону «КОЛОС», загальною площею 28,7 кв. м, що розташований в м. Шостка по вул. Кірова в районі будинку № 15 з терміном дії до 15 грудня 2000 року. З цього часу вона розпочала свою підприємницьку діяльність в даному приміщенні. 12 березня 2001 року між нею та виконавчим комітетом Шосткинської міської ради було укладено договір оренди земельної діялнки під торговим павільйоном. З цього часу і по цей день вона сплачує орендні платежі за землю. 26 березня 2001 року між нею та ТОВ «Алькор» укладено договір купівлі-продажу вказаного вище торгового павільйону «КОЛОС» та підписано двосторонній акт приймання-передачі даного майна. Але вона своєчасно не здійснила реєстрацію права власності на дане майно. За весь час користування та володіння даним майном вона робила його поточний ремонт, здійснювала забезпечення даного обєкта інженерними комунікаціями. В ньому зберігається належний їй товар та інші товарно-матеріальні цінності. Тобто, з 2001 року вона почала відкрито користуватися і розпоряджатися зазначеним майном. На даний час вона не може здійснити реєстрацію права власності на торговий павільйон, так як договір купівлі-продажу павільйона, укладений нею в простій письмовій формі, яка не передбачена чинним законодавством, а інші правовстановлюючі документи на це майно навіть у попередніх власників МП «Колос» та ТОВ «Алькор» відсутні. Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на торговий павільйон загальною площею 28,1 кв. м, що знаходиться по вул. Чернігівська (колишня Кірова) в районі будинку № 15 в місті Шостка Сумської області.

Рішенням суду від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно зясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необгрунтованого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що відносно фізичної особи підприємця чинне законодавство не передбачає положень, що безпосередньо регулюють відокремлення майна, що використовується нею для зайняття підприємницькою діяльністю, від її особистого майна. Судом не враховано, що визнання права власності за набувальною давністю регулюється виключно ст. 344 Цивільного кодексу України, а не нормами господарського законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач володіла та користувалася нерухомим майном як фізична особа-підприємець, але ця обставина не створює для неї як людини правових наслідків у вигляді отримання права на визнання за нею права власності на таке майно в порядку набувальної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 1991 року рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради народних депутатів № 422 тимчасово відведено земельну ділянку малому підприємству «Колос» по вул. Кірова, вул. Короленко у м. Шостка та надано дозвіл на відведених ділянках провести установку торгових павільйонів (а. с. 5).

Згідно акту прийому-передачі основних засобів від 28 грудня 1993 року МП «Колос» передало МП «Алькор» торговий павільйон «Колос» по вул. Кірова (а. с. 6).

30 грудня 1993 року ОСОБА_3 зареєстрована фізичною особою-підприємцем та їй було видано відповідне свідоцтво (а. с. 7).

15 грудня 1995 року укладено договір між позивачкою та ТОВ «Алькор» про спільну діяльність, згідно умов якого фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 передано в оренду торговий павільйон «Колос», павільйон має торговий зал площею 22,8 кв. м., загальна площа 28,7 кв. м. (а. с. 8).

01 березня 2000 року між ТОВ «Алькор» та підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди зазначеного торгового павільйону (а. с. 10).

12 березня 2001 року між ОСОБА_3 та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Шостка Сумської області, вул. Кірова, в районі будинку № 15. Згідно п. 2.1. договору оренди земельна ділянка передається в оренду з метою несільськогосподарського використання для встановлення торгівельного павільону (а. с. 12).

26 березня 2001 року між ТОВ «Алькор» та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено в письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до умов якого позивач придбала торговий павільйон «Колос» по вул. Кірова, який знаходиться за адресою: м. Шостка, вул. Кірова, 15 (біля будинку) (а. с. 14).

Згідно акту прийому-передачі до вказаного договору позивачу передано спірне майно (а. с. 16).

Право власності на вказаний торговий павільйон позивач у встановленому порядку не зареєструвала.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Йдеться про безтитульне володіння, яке не має правової підстави.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач володіла спірним нерухомим майном на підставі договорів оренди, укладених з ТОВ «Алькор», в подальшому між ними було укладено договір купівлі-продажу цього майна. Чинний, на час укладення договору купівлі-продажу спірного майна, ЦК 1963 року не передбачав обовязкового нотаріального посвідчення такого договору. Крім того відповідно до ст. 128 ЦК 1963 року право власності (право оперативного володіння) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином спірне нерухоме майно знаходиться у володінні позивача на відповідній правовій підставі, а саме: на підставі договору купівлі-продажу цього майна, укладеного з ТОВ «Алькор». Власник нерухомого майна ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Та обставина, що позивач своєчасно не зареєструвала право власності на це майно відповідно до законодавства, яке діяло на час його придбання, не є підставою для визнання за нею права власності на це майно в порядку ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -