АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/1820/16-ц
Провадження № 22-ц/792/595/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючої судді Корніюк А.П.,

суддів Спірідонової Т.В.,Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Агрофірми «Проскурів», Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Хмельницька районна державна адміністрація, Розсошанська сільська рада про визнання права на земельну частку(пай) та виділення земельної частки (паю).

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що з 1964 року по 1976 рік року був членом колгоспу «Комунар» Хмельницького району, який в подальшому був реорганізований в Агрофірму «Проскурів», де він з 1994 року по 1999 рік працював трактористом, що підтверджується копією трудової книжки. В 2015 році йому стало відомо, що до списку членів Агрофірми «Проскурів», які мають право на земельну частку (пай) його помилково не було включено. Посилаючись на те, що на дату одержання Агрофірмою «Проскурів» Державного акту на право колективної власності на землю від 20.02.1996 року він працював в даній агрофірмі та зі списків її членів не виключався, просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективної власності Агрофірми «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01 червня 2016 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель, що належать на праві колективної власності Агрофірмі «Проскурів» в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай). Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою суду від 14 липня 2016 року заочне рішення від 01 червня 2016 року скасовано.

В грудні 2016 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та, посилаючись на пункт 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/65 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель, запасу чи резервного фонду державної форми власності на території Хмельницького району в середньому розмірі особам, які мають право на земельну частку (пай).

Під час розгляду справи до участі у справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині виділення (передачі) йому земельної частки (паю) із земель запасу державної форми власності на території Хмельницького району в середньому розмірі, особам, які мають право на земельну частку (пай) відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність його висновків дійсним обставинам, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, не врахував положень ч. 1 ст. 261 ЦК України та помилково вважав, що перебіг позовної давності починається з дня коли позивач отримав право бути включеним до списку осіб, які мають право на пай. Апелянт вважає, що перебіг позовної давності слід відраховувати з грудня 2015 року, тобто з часу коли він дізнався про порушення свого права. ОСОБА_1 зазначає, що 02.07.1996 року він був звільнений з Агрофірми «Проскурів» у звязку із виходом на пенсію по інвалідності і про виготовлення Агрофірмою «Проскурів» Державного акту на землю та не включення його до списку членів КСП йому відомо не було.

Апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просять її задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представники Агрофірми «Проскурів», Хмельницької РДА та Розсошанської сільської ради до суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час видачі Агрофірмі «Проскурів» Державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_4 був членом зазначеної агрофірми і мав право на земельну частку (пай), проте позивачем пропущено строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не узгоджуються з матеріалами справи та не ґрунтуються на законі.

Встановлено, що в 1964 році ОСОБА_4 прийнято в члени колгоспу «Комунар» Хмельницького району, в якому він працював трактористом по 1976 рік. 11 лютого 1991 року колгосп «Комунар» Хмельницького району був реорганізований в Агрофірму «Проскурів», в якій позивач з 09.03.1994 року по 02.07.1996 рік працював трактористом тракторної бригади №3 і 02.07.1996 року був звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію по III групі інвалідності. Вподальшому ОСОБА_1 працював у АФ «Проскурів» до 1999 року.

20 лютого 1996 року Агрофірма «Проскурів» отримала Державний акт на право колективної власності на землю із списком осіб членів Агрофірми «Проскурів», які мають право на земельну частку (пай), до якого ОСОБА_1 включений не був.

Зазначені обставини підтверджуються даними копії трудової книжки позивача, поданням АФ «Проскурів» від 02.07.1996 року до призначення пенсії ОСОБА_1 та копіями довідок Агрофірми «Проскурів», в тому числі довідкою Агрофірми «Проскурів» від 18 січня 2016 року № 02, відповідно до якої рішенням зборів цієї агрофірми від 22.03.2006 року позивача не включено до списку членів агрофірми, які мають право на земельну частку (пай). Вказане рішення зборів в частині не включення позивача у список членів АФ «Проскурів» ОСОБА_1 не оскаржено. Доказів на спростування цього матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай мають члени КСП, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту цієї норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Таким чином, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого вона є. ОСОБА_5 по собі факт перебування особи у трудових відносинах із таким підприємством не є підставою для отримання нею земельної частки (паю).

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку.

Частиною 3 ст. 1 цього Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Пояснення ОСОБА_4, що він був членом КСП «Комунар», яке реорганізоване у агрофірму «Проскурів», членом якої він став автоматично та мав бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не відповідають вимогам ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", відповідно до якої членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Тобто, без свого волевиявлення ОСОБА_4 не міг стати членом Агрофірми «Проскурів», оскільки це порушує принцип добровільності, що визначений ст. 5 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство".

Встановлено, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих у розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України доказів того, що на час видачі Державного акту на землю він був членом Агрофірми «Проскурів», тому вимоги позивача є недоведеними, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права при застосуванні строку позовної давності до спірних правовідносин є безпідставними, оскільки відповідно до розяснень, що викладені в абзаці 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Керуючись ст. ст. 303, 313, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 лютого 2017 року скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до агрофірми «Проскурів», Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору Хмельницька районна державна адміністрація, Розсошанська сільська рада про визнання права на земельну частку(пай) та виділення (передачу) земельної частки (паю) відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) Т.В. Спірідонова

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/595/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 47