Справа № 462/1992/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/1431/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим із порушення норм матеріального права. Апелянт вказує, що на момент дарування квартири була абсолютно переконана в тому, що відповідачі отримавши у власність квартиру будуть утримувати та допомагати їй довічно. Зазначає, що самі відповідачі у судовому засіданні підтвердили факт надання допомоги та утримання позивачки після укладення договору дарування. Апелянт вказує, що суд не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки тому, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 ще до укладення договору дарування існувала попередня домовленість про те, що відповідачі будуть допомагати та утримувати ОСОБА_2, взамін чого остання передасть у власність свою квартиру відповідачам. Апелянт зазначає, що істотною обставиною, що не була взята до уваги судом є те, що незважаючи на те, що вона перед підписанням договору дарування читала його, однак не в повній мірі розуміла принципову різницю між договором дарування та договором довічного утримання, також була емоційно стурбованою, плакала. Крім того апелянт покликається на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-372цс16 від 27.04.2016 року та вважає, що наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд повинен визначати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого 26 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Дитюк Г.М., реєстровий номер №1447 та скасувати його реєстрацію.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 30.03.2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, який посвідчено нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Книш (Дитюк) Г.М. і зареєстрований в реєстрі за №731 (а.с.5). Згідно умов договору ОСОБА_6 подарував своїх доньці ОСОБА_2, а остання прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.100).

26.09.2012 року між ОСОБА_2 та її племінницями - доньками рідної сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, який посвідчено нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М. і зареєстрований в реєстрі за № 1447 (а.с.4). За цим договором ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 прийняли в дар в рівних частинах кожний квартиру АДРЕСА_3.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позов пред'явлено про визнання договору дарування недійсним, як такого, що вчинений під впливом помилки.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов»язків сторін.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність при укладенні оспорюваного договору дарування помилки, а саме, неправильного сприйняття ОСОБА_2 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що договір дарування не був би вчинений.

На думку колегії суддів такий висновок суду не є переконливим з таких міркувань.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 774 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язуєтся забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі істотні умови. Договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов»язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Разом з тим, як вбачається з показів сторін та свідків, і не заперечувалось відповідачами в суді, після укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 продовжує проживати у спірній квартирі, передача квартири фактично не відбулася, що підтверджує реальні наміри ОСОБА_2 на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Однак при ухваленні рішення зазначена обставина судом не була врахована.

На думку колегії суддів ОСОБА_2 маючи необхідність у сторонній допомозі, отримуючи невелику пенсію, доглядаючи за матір`ю похилого віку, укладаючи із відповідачами договір дарування належної їй на праві власності квартири, діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде доглядати за нею, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Те, що ОСОБА_2 в момент укладення договору була особою похилого віку, укладаючи договір мала на меті отримати від відповідачів необхідну допомогу і догляд, і не мала наміру дарувати квартиру, яка була її єдиним житлом, у якій проживає, що на думку колегії суддів свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки.

Наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд повинен визначати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229 та ст..ст.203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими, що узгоджується із правовою позицією Верховного суду України у справі №6-372цс16 від 27.04.2016 року, яка відповідно до вимог ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4, посвідченого 26 вересня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г.М., реєстраційний номер №1447.

Стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243 грн 60 коп судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді