АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/2202/17 22-ц/774/1993/К/17
Справа № 215/2202/17 Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1993/К/17 суддя Квятковський Я.А.
Категорія № 26 (ІІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_4 та ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»( надалі ПАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу більше ніж 26 років працював на різних посадах у ПАТ «ПівдГЗК» в умовах гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання та втрати 60% працездатності та встановлення йому групи інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 85000 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 21000 грн., а також - на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи. Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві при прийнятті на роботу. Суд першої інстанції не дослідив відсутність причинно- наслідкового звязку між встановленим позивачу професійним захворюванням та моральною шкодою. Крім того, вважає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є занадто завищеним.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди, посилаючись на невідповідність рішення суду обставинам справи. Зокрема вважає, судом невраховано, що позивач працював на підприємстві більше ніж 26 років, отримав 60 % втрати професійної працездатності, визнаний інвалідом ІІІ групи, переносить щодня фізичний біль.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача представник позивача просить рішення суду змінити та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди, а апеляційну скаргу ПАТ «ПівнГЗК» - залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПАТ «ПівнГЗК»- залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 більше ніж 26 років працював на різних посадах у ПАТ «ПівнГЗК», що підтверджується записами, що містяться у трудовій книжці.

За час роботи на підприємстві отримав професійні захворювання, які встановлено висновком Українського НДІ від 25 січня 2017 року : вібраційна хвороба першої-другої стадії від дій загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, на фоні задньої нестабільності тіла С3 (0,3 см), з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та мязові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періатрозу, ПФ другого степеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ другого ступеню, порушення трофіки кистей; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А»; Легенева недостатність першого-другого ступеню; Нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху).

Згідно до висновку МСЕК від 16.05.2017 р. позивачу ОСОБА_3 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60%, з яких 40%- по вібраційній хворобі, 15% -по ХОЗЛ, 5%- туговухість, безстроково, а також третя група інвалідності.

Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 березня 2017 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання встановлений факт його тривалої роботи в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував нормативні показники, а саме: рівень вібрації перевищував нормативний на 5дБ, концентрація пилу в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК; рівень шуму виробничого середовища перевищував граничні норми (а.с. 18).

Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача ОСОБА_3 внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, виконував роботи повязані з впливом підвищених параметрів загальної вібрації, аерозолю фібро генної дії, концентрація якого, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК (а. с. 18).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпеченнябезпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України занаявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У звязку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_3 хронічного професійного захворювання від 14 березня 2017 року, встановлено що позивач виконував роботи повязані з впливом загальної вібрації, та шуму, яке перевищувало встановлені законодавством норми, а також концентрація пилу, в повітрі робочої зони, перевищувала ГДК (а.с.18)

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ПАТ «ПівнГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням ОСОБА_3 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з травня 2017 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ПАТ «ПівнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача, стосовно визначеного судом першої інстанції розміром моральної шкоди без достатнього урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд не врахував тривалість роботи позивача продовж 26 років на підприємстві відповідача, ступінь фізичних і моральних страждань позивача, він отримав 60% втрати професійної працездатності та визнаний інвалідом ІІІ групи, наявність у позивача стійкого больового синдрому, тривалість і тяжкість страждань, що переносить позивач, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і тривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «ПівдГЗК» на користь позивача з 21000 грн. до 35000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 22 серпня 2017 року змінити в частині визначеного судом розміру стягнутої з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 компенсації моральної шкоди , збільшивши цей розмір з 21000 гривень до 35000грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: