Ухвала

іменем україни

24 травня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності правочину, зазначаючи, що в 2007 році для отримання стипендії він відкрив поточний рахунок у ЗАТ КБ «Приватбанк» та для обслуговування даного рахунку була надана карта для виплат, карта для отримання стипендії, а також кредитна карта з встановленим кредитним лімітом 700 грн, яку він закрив 22 травня 2010 року та кредитом більше не користувався.

У березні 2012 року під час працевлаштування до КП «Криворіжтепломережа», для отримання заробітної плати ним було відкрито поточний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» та до зарплатної карти знов була видана кредитна карта «Універсальна», на якій було встановлено нульовий кредитний ліміт.

09 серпня 2013 року невстановлена особа з його кредитної карти «Універсальна» № 248 зняла кошти в розмірі 14 тис. грн. За даним фактом 14 серпня 2013 року Довгинцівським РВ КМУ було розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке на даний час ще триває.

Згодом на його адресу із ПАТКБ «ПриватБанк» стали надходити листи, зі змісту яких він дізнався, що в нього є кредитний договір від 24 березня 2007 року № SAMDN7092. Стверджував, що ніяких кредитних договорів із ПАТ КБ «ПриватБанк» він не укладав та вважав, що даний кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, тому є нікчемним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати кредитний договір від 24 березня 2007 року № SAMDN7092 нікчемним і застосувати наслідки нікчемності правочину.

24 листопада 2015 року ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги та просив визнати кредитний договір від 24 березня 2007 року № SAMDN7097 недійсним, доповнивши, що в березні 2012 року, тобто через 5 років після підписання заяви від 24 березня 2007 року № SAMDN7097, для отримання заробітної плати, ним було відкрито поточний (дебетовий) рахунок у ПАТ КБ «ІІриватБанк» та до зарплатної карти була видана нова кредитна карта «Універсальна» № НОМЕР_1, на якій, за його наполяганням, було встановлено нульовий кредитний ліміт. Ніякої заяви чи договору на отримання цієї карти в 2012 році він не писав та ніякі умови про надання банківських послуг і тарифи не підписував. У заяві від 24 березня 2007 року № SAMDN7097 стоїть його підпис, а під довідкою та Умовами та правилами надання кредиту його підпису немає.

05 серпня 2013 року з кредитної карти «Універсальна» № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2, який було відкрито для отримання заробітної плати, була переведена сума в розмірі 14 420 грн 10 коп. та з цього ж рахунку дана сума була знята невідомою особою. При цьому інформацію щодо кредитних рахунків він нікому не передавав. У подальшому кредитний ліміт йому було збільшено до 15 тис. грн.

Зазначав, що відповідач, надаючи банківські послуги - відкриття дебетових карт для отримання стипендії у 2007 році та для отримання заробітної плати у 2012 році, нав'язує додаткові послуги - кредитні за договором приєднання, умови якого встановлені відповідачем у формулярах та стандартному форматі, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Про своє порушене право та існування кредитного договору він дізнався 05 серпня 2013 року, за захистом своїх прав звернувся 24 червня 2015 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Як установлено судом, 24 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN7097, відповідно до якого відповідач 07 лютого 2008 року отримав платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом в сумі 700 грн.

Також, як вбачається з витягу з кримінального провадження від 19 серпня 2014 року № 0003032, 15 серпня 2013 року до Довгинцівського РВ КМУ від ОСОБА_4 надійшло повідомлення про те, що 09 серпня 2013 року приблизно о 17 год. невстановлена особа зняла з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 кошти в сумі 14 тис. грн.

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури про визначення місця проведення досудового розслідування від 13 квітня 2016 року № 1 встановлено, що відповідно до виписки руху грошових коштів по банківському рахунку № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 13 930 грн перераховані невстановленою особою з банківського рахунку № НОМЕР_1, який належить потерпілому ОСОБА_4, 05 серпня 2013 року о 11 год. 58 хв. 04 сек. надійшли на рахунок № НОМЕР_2, після чого невстановлена особа з 12 год. 26 хв. до 00 год. 05 серпня 2013 року зняла вказані грошові кошти у розмірі 13 900 грн, використовуючи банкомати ПАТ КБ «ПриватБанк», розташовані за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 18, та просп. М. Лушпи, 22, тим самим незаконно заволоділа, шляхом обману, грошовим коштами потерпілого ОСОБА_4 Матеріали кримінального провадження направлені за юрисдикцією до прокуратури Сумської області для подальшого направлення до СВ Сумського відділу поліції ГУ Національної поліції в Сумській області для проведення розслідування.

Згідно із повідомленням першого заступника керівника Сумської місцевої прокуратури від 06 травня 2016 року, матеріали кримінального провадження 29 квітня 2016 року отримані Сумською місцевою прокуратурою.

Як убачається з матеріалів справи та кредитного договору від 24 березня 2007 року № SAMDN7097, укладеного між банком та ОСОБА_4, договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. При цьому сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач підписав договір без застережень, власноручно, його волевиявлення було вільним, відповідало внутрішній волі і було спрямовано на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог ОСОБА_4 Крім того, суд зазначав, що зняття грошових коштів невстановленою слідством особою з платіжної картки «Універсальна», яка належала ОСОБА_4, не є підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним.

При цьому суд керувався положеннями ст. ст. 3, 6, 15, 16, 202, 203, 204, 215, 229, 230, 627, 1054 ЦК України, правильно застосувавши їх до правовідносин, що виникли між сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

О.В.Кадєтова