Справа № 461/1221/16 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2116/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника Львівської міської ради ОСОБА_4, представників ТзОВ «ДТК-Львів» - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Львів» про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що суд в оскаржуваному рішенні зазначає, що позивачем не представлено доказів на підтвердження факту належності спірної ділянки до прибудинкової території житлового будинку № 5 на вул. Підмурній у м. Львові та посилається на рішення № 1627 Львівської міської ради трудящих від 31.10.1953 року, проте не згадує про копію нанесеного місця розташування прибудинкової території будинку № 5 на вул. Підмурна в м. Львові, яка була подана ним в якості доказу до матеріалів справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги доказів, які свідчили про те, що Львівська міська рада вийшла за межі своїх повноважень і погодила ТзОВ «ДТК-Львів» місце розташування земельної ділянки площею 0,0148 га, яка включає в себе частину прибудинкової території будинку на вулиці Підмурна, 5, чим порушує права його мешканців. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника Львівської міської ради ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представників ТзОВ «ДТК-Львів» - ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Львівської міської ради №3012 від 26.12.2013 року «Про погодження ТзОВ «ДТК - Львів» місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Сянській,22» погоджено ТзОВ «ДТК - Львів» місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0148 га вул. Сянській, 22 в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлових та громадських будівель за рахунок земель, що не надані у власність або користування. (а.с.10)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала не порушує законних прав та інтересів як позивача так і третіх осіб.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскілки його суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Так в постанові Верховного Суду України в справі №21-1341а16 від 07.06.2016 року викладено такі правові позиції.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС). Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК). За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).ОСОБА_6 землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обовязкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Аналіз наведених норм права у взаємозвязку дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (оренду). Отже, висновок у справі, що розглядається, предметом якої є рішення РДА про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, про те, що відповідач при його винесенні не здійснював владні управлінські функції, ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, оскільки в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

А відтак, оскільки позивачем оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що міською радою при його винесенні здійснювались владні управлінські функції, а відтак, справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2017 року скасувати та провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Львів» про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради закрити.

Керуючись п.1.ч.1 ст.205, п.4 ч.1 ст.307, ч.1 ст.310, ст.ст.314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 січня 2017 року скасувати та провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради, за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТК-Львів» про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_7