Справа № 127/7249/17 Провадження № 22-ц/772/2956/2017Головуючий в суді першої інстанції Бойко В. М.
Категорія 30Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої працівником, за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої працівником.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що наказом начальника КЕВ м. Вінниця №2 від 25.жовтня 2005 року гр. ОСОБА_2 було призначено на посаду бухгалтера об'єднаного паливно-матеріального складу.

Згідно посадової інструкції працівник ОСОБА_2 відповідає за нарахування заробітної плати працівниками по загальному фонду та складання проводок по них, здійснює контроль за додержанням штатної дисципліни, витрачанням фонду заробітної плати, за правильність встановлення найменувань професій, застосуванням тарифних ставок і розцінок, посадових окладів, доплат і коефіцієнтів до заробітної плати.

Під час проведення ревізії в період з 27 травня 2013 року по 25 липня 2013 року на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - Інспекція) на II квартал 2013 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 23 травня 2013 року №583, виданого начальником Інспекції, проведено ревізію окремих питань фінансово- господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) за період з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року встановлено, що протягом періоду з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року при нарахуванні доплати за підтримання постійної бойової готовності працівникам бухгалтером ОСОБА_2 в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» п.п.2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88), абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 1995 року №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України», із змінами, через включення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника невірно визначено посадовий оклад, що призвело до зайвого нарахування надбавки за підтримання постійної бойової готовності окремим працівникам на загальну суму 7627,74 гри., що призвело до зайвого нарахування єдиного внеску в сумі 4346,74 гри., які начальником Гармідєром В.В., колишнім головним бухгалтером ОСОБА_4, головним бухгалтером Приходько М.М. та т.в.о. головного бухгалтера Пантелімоновою А.І. в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону №996-XIV оплачені в повному обсязі. Вказане порушення призвело до завдання шкоди (збитків) КЕВ м. Вінниці на суму 11974,48 гривень.

Внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов'язків, працівник ЗСУ ОСОБА_2 допустила порушення при нарахуванні заробітної плати, що призвело до настання шкоди КЕВ м. Вінниця, в зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_2 на користь КЕВ м. Вінниця матеріальну шкоду, заподіяну працівником в розмірі її середньомісячної заробітної плати, а саме 4774,60 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивач звернувся до суду після спливу встановленого ст.233 КЗпП річного строку на звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди» роз'яснено, що працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність за ч.1 ст.132 КЗпП ( 322-08 ), крім випадків, для яких ст.134 КЗпП ( 322-08 ) передбачена повна матеріальна відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно з ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника КЕВ м. Вінниця №2 від 25 жовтня 2005 року гр. ОСОБА_2 було призначено на посаду бухгалтера об'єднаного паливно-матеріального складу.

ОСОБА_2 за своєю посадовою інструкцією несе відповідальність за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та за причинені матеріальні втрати в межах, визначених чинним законодавством, що підтверджується посадовою інструкцією№34 бухгалтера матеріального складу. (а.с. 9-12)

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року у справі №802/4701/13а зобов'язано КЕВ м. Вінниця забезпечити відшкодування порушення щодо зайвої виплати заробітної плати із нарахуванням шляхом проведення претензійно - позовної роботи щодо повернення зайво виплачених сум коштів та перерахувати на рахунок загального фонду державного бюджету №0002 (код доходу 21080500 "Інші надходження", ) зайво нараховану у 2012 році заробітну плату в сумі 38 777,62 грн. і поновити касові видатки загального фонду КЕВ м. Вінниця за КПКВ 2201010 КЕКВ 2111 "Заробітна плата" на суму зайво нарахованої протягом січня - травня 2013 року заробітної плати на загальну суму 16 459,61 грн. та провести відповідну взаємозвірку щодо сум внесків із Управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області та повернути зайво сплачені кошти в сумі 31 477,43 грн. (а.с. 13-18).

Під час проведення ревізії в період з 27 травня 2013 року по 25 липня 2013 року на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - Інспекція) на II квартал 2013 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 23 травня 2013 року №583, виданого начальником Інспекції, проведено ревізію окремих питань фінансово- господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) за період з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року встановлено, що протягом періоду з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року при нарахуванні доплати за підтримання постійної бойової готовності працівникам бухгалтером ОСОБА_2 в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» п.п.2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88), абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 1995 року №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України», із змінами, через включення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника невірно визначено посадовий оклад, що призвело до зайвого нарахування надбавки за підтримання постійної бойової готовності окремим працівникам на загальну суму 7627,74 гри., що призвело до зайвого нарахування єдиного внеску в сумі 4346,74 гри., які начальником Гармідєром В.В., колишнім головним бухгалтером ОСОБА_4, головним бухгалтером Приходько М.М. та т.в.о. головного бухгалтера Пантелімоновою А.І. в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону №996-XIV оплачені в повному обсязі. Вказане порушення призвело до завдання шкоди (збитків) КЕВ м. Вінниці на суму 11974,48 гривень.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи, що має місце завдана шкода з вини працівника ОСОБА_2, що підтверджено належними доказами відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, дійшов до вірно висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач звернулась до суду з заявою про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України).

Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

З матеріалів справи вбачається, що шкоду було виявлено в результаті проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці за період з 01 лютого 2012 року по 01 червня 2013 року , акт проведення якої підписано 01 серпня 2013 року. Таким чином, саме з цього часу слід рахувати початок перебігу строку позовної давності.

Згідно вхідного штампу Вінницького міського суду Вінницької області позовна заява була подана 04 квітня 2017 року, тобто поза межами строку визначеного ст. 233 КЗпП України, а відтак суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу вартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: