Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/3675/16 Головуючий у 1 інстанції Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/778/1312/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.

суддів: Дашковської А.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря Волчановій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові позивач зазначав, що відповідно до укладеного 31 жовтня 2005 року кредитного договору б/н ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов договору ОСОБА_4 свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 08 вересня 2016 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становить 26671,18 грн. і складається з: 2412,35 грн. заборгованості за кредитом; 22512,58 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 1246,25 грн. штрафу процентної складової.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість у розмірі 26671,18 грн. за кредитним договором б/н від 31.10.2005 року та понесені судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суд першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявляв відповідач в суді першої інстанції.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного 31 жовтня 2005 року кредитного договору б/н ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 48,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви позичальника Умов і Правил надання банківських послуг.

Строк дії картки до червня 2008 року ( а.с. 43).

В порушення умов договору ОСОБА_4 свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 08 вересня 2016 року за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості становить 26671,18 грн. і складається з: 2412,35 грн. заборгованості за кредитом; 22512,58 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. штрафу (фіксованої частини); 1246,25 грн. штрафу процентної складової. (а.с. 7-9).

У силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання.

За змістом ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

19 січня 2017 року відповідач у справі ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності до вимог банку, посилаючись на те, що строк дії, виданої йому платіжної картки, закінчився в червні 2008 року, а тому позов банку заявлений у вересні 2016 року, - поза межами трирічного строку позовної давності ( а.с. 124).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 розділу II Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле МОНТН).

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_4, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки закінчується в червні 2008 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла з 01 січня 2006 року, останній платіж за платіжною карткою було здійснено позивачем 25 вересня 2006 року , а дія картки закінчилась у червні 2008 року.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки за умовами договору позичальник остаточно повинен погасити кредит в червні 2008 року, з відповідним позовом про стягнення заборгованості ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулася у вересня 2016 року, тобто з пропуском строку, перебіг якого почався після закінчення дії кредитного договору і сплинув через три роки - у червні 2011 року, що за змістом ст.ст. 266, 267 ЦК є підставою для відмови у позові.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 07 жовтня 2015 року № 6-1295цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позичальник погодив з баком можливість списання грошових коштів, тому строк позовної давності слід відраховувати з 01.11.2015 року, коли банк здійснив договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 38. 26 грн., колегія не бере до уваги виходячи з наступного.

Переривання позовної давності можливе виключно в межах строку позовної давності, проте, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що списання грошової суми відбулось 01 листопада 2015 року, тобто після спливу позовної давності до предявлення позовної вимоги.

Крім того, списання в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника грошей без повідомлення останнього не може вважатись вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним боргу в розумінні положень ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки відповідач з вересня 2006 року не вчинив жодних дій, які б свідчили про визнання ним зобов'язання за кредитним договором. Тому, встановлений законом трирічний строк сплив у червні 2011 року.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: