Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/8768/15-ц
Провадження № 2/644/662/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого-судді Бугери О.В.,

при секретарі Ілові А.В.,

за участю представника позивача ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м.Харкова подано позовну заяву Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 від 14.04.2008 року з Додатковою угодою №1 від 29.04.2009 року та Додатковою угодою №2 від 14.05.2009 року. За умовами договору відповідач отримав кредит в розмірі 170370,00 доларів США та зобовязався його повернути у встановлені строки відповідно до умов договору. Зазначений договір був забезпечений шляхом укладання договорів поруки з відповідачами ОСОБА_4 за № П-0/1 від 14.04.2008 року, та ОСОБА_5 за № П-0/2 від 14.04.2008 року. За умовами укладених договорів поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник. Станом на 11.08.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 по поверненню кредитних коштів становить 69733,44 доларів США (з яких 68747,54 дол. США - кредитна заборгованість, проценти 985,60 дол. США) та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 73365,47 грн. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідачів на його користь солідарно суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір.

Представник позивача доводи позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 були подані до суду письмові заперечення проти позову, в яких він зазначив, що належним доказом перерахування валютних коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 є первинні документи про здійснення відповідних операцій, які містять усі необхідні реквізити. Позивачем не надано належних первісних документів, якими у встановленому порядку може бути підтверджено факт видачі валютних коштів на підставі кредитного договору, тому відповідний факт видачі коштів позивачем не доведений, та, крім того, недоведеною з боку позивача є і сума заборгованості. Наданий банком розрахунок не містить посилань на первісні бухгалтерські операції, якими підтверджено нарахування відповідних сум в бухгалтерському обліку, розрахунок не підписаний головним бухгалтером банку та не скріплений печаткою банківської установи, а отже в задоволенні не підтверджених належними та допустимим доказами вимог ПАТ «УкрСиббанк» слід відмовити./а.с.212-213/

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, було подано письмові заперечення проти позову, із змісту яких вбачається, що позовні вимоги до них, як до поручителів згідно договорів поруки за № П-0/1 та за № П-0/2 від 14.04.2008 року, задоволенню не підлягають, оскільки на час звернення до суду із позовом є припиненими. Оскільки порука відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В даному випадку п.2.1. укладених договорів поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, а укладанням додаткових угод №1 від 29.04.2009 року та №2 від 14.05.2009 року до кредитного договору позивачем було внесено зміни до графіку платежів внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителів, а саме в порівнянні з первісним графіком заборгованість за тілом кредиту мала зменшуватись щомісячно рівномірно приблизно на 1420 доларів, а у змінюваному варіанті погашення тіла кредиту було зміщено на більш пізніші терміни без зміни загального строку повернення кредиту та наслідком цього стала збільшена сума поточної заборгованості, а відповідно сума процентів. Також зазначали, що відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою, оскільки із наданого розрахунку позичальник останній раз здійснив погашення тіла кредиту в серпні 2014 року, а відповідно у позивача виникло право вимагати в судовому порядку стягнення достроково всієї суми кредиту та відсотків, а банк звернувся до суду в серпні 2015 року, тобто після спливу встановленого 6 місячного строку. Предявленням вимоги до поручителя є саме предявлення до нього позову. Представник відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2, доводи заперечень підтримав, просив в задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_3 подано до суду зустрічний позов про захист прав споживача шляхом визнання юридичного факту та визнання правочину недійсним, відповідачем за яким є ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визначені як треті особи. В зустрічному позові ОСОБА_3 просив встановити юридичний факт того, що поточний рахунок № 7400 МФО 351005, відкритий Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», не належить фізичній особі споживачу ОСОБА_3 та визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту №0 від 14.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначав, що запропонований банком договір не містить істотних умов, обовязкових для такого роду договорів, передбачених вказаними нормативними актами, зокрема, щодо всіх складових та розміру витрат споживача у звязку з виконанням кредитних зобовязань, щодо сукупної вартості кредиту для споживача та абсолютного значення його здорожчання для споживача, щодо реальної (ефективної) процентної ставки за кредитом. Ці, приховані банком дані, формують дійсну вартість (ціну) фінансової послуги, їх відсутність при проведенні переддоговірної роботи та в чіткому вигляді в тексті договору призвели до необізнаності споживача щодо реальної ціни фінансової послуги, а отже було порушено право позичальника на вільне волевиявлення. Ознайомившись з розрахунком позовних вимог банку позичальник зрозумів, що не укладав угоду на умовах, які в дійсності випливають із змісту кредитного договору. Серед іншого від позивача було приховано, що виконання зобовязань за кредитним договором шляхом внесення коштів на поточний рахунок для погашення кредитних зобовязань буде супроводжуватись стягненням комісійної винагороди банка з кожної внесеної на рахунок суми коштів, а зараховані гривневі кошти будуть перераховуватись в валюту кредиту за комерційним курсом відповідача, а не офіційним курсом НБУ. Ці витрати утворюють прихований додатковий дохід банку та відповідно приховані додаткові витрати споживача, які збільшують сукупну вартість кредиту та реальну відсоткову ставку за кредитом для споживача. Також зазначав, що ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» не узгоджували в письмовій формі наведені істотні умови надання послуги банківського рахунку № 7400, отже договір банківського рахунку не є укладеним, а відповідно до цього поточний рахунок №7400 не є таким, що належить ОСОБА_3 Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02.03.2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення юридичного факту та визнання недійсним з моменту укладання договору про надання споживчого кредиту №0 від 14.04.2008 року, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, 3-і особи у справі ОСОБА_4, ОСОБА_5 було прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження із позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. /а.с.166-171/

Надалі позивачем по зустрічному позову ОСОБА_3 до суду було подано заяву про зміну підстав зустрічного позову в частині вимоги про встановлення факту що має юридичне значення, в якій позивач зазначає, що на поточні рахунки в національній валюті фізичних осіб-резидентів зараховуються кошти виключно в національній валюті, а на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб - резидентів відповідно зараховується іноземна валюта згідно коду класифікатора валюти, визначеного в номері поточного рахунку. Таким чином, для отримання кредиту в доларах США Позичальнику мав бути відкритий в АКІБ «Укрсиббанк» поточний рахунок в доларах США; а для внесення гривневих коштів на виконання кредитних зобовязань - поточний рахунок в національній валюті. Відповідно до Національної статистичної класифікації валют затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 22.12.2010 року № 528 Класифікація валют (КВ) - національна статистична класифікація, підготовлена відповідно до Національного стандарту України «Коди для подання валют і фондів» (ДСТУ ІБО 4217:2010) на заміну Класифікації валют, затвердженої наказом Держкомстату України від 08.07.2002 року № 260. Класифікація валют використовує два види кодів: три символьний літерний код (за латинською абеткою) та тризначний цифровий код. Літерний код складається в більшості випадків із визначеного міжнародним стандартом 180 3166 двозначного коду "Альфа-2" (перші два крайні зліва символи) та першої літери назви національної валюти (третій крайній правий символ). Показник цифрових кодів валют (у порядку зростання кодів). За умовами Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.04.2008 року, передбачено валюта, а саме: долар США, яка має літерний код - ІІБО, та тризначний цифровий код - 840. Згідно Додатку №1 до договору банківського рахунку: Банк відкриває Клієнту: поточний рахунок у національній валюті; поточний рахунок у доларах США, які мають один і той же номер - № 7400, що суперечить ст. 1067 ЦК України та нормам «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою правління НБУ від 12.11.2003р. за № 492 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493. Фактично згідно укладеного договору банківського рахунку для ОСОБА_3 був відкритий лише один рахунок в гривні. Таким чином посилання позивача в первісному позові на операції за рахунком № 7400 в доларах США є безпідставний. Рахунок № 7400 в доларах США згідно вимог чинного законодавства не існує, отже не може належати ОСОБА_3

Представник позивача за зустрічним позовом, доводи підтримав, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Після надходження до суду зустрічного позову позивачем за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» було подано до суду заперечення проти зустрічного позову, в яких ПАТ «УкрСиббанк» зазначив, що позичальнику була надана інформація про сукупну вартість іпотечного кредиту для ознайомлення, про що свідчить його особистий підпис та власноруч поставлена дата підписання даної інформації. Крім того, при укладенні Кредитного договору позивачем не було зроблено пропозиції щодо розгляду протоколу розбіжностей по запропонованому Кредитному договору, який Банк мав би розглянути та надати відповідь Позивачу, а отже позивач погодився зі всіма умовами договору. Та оскільки ПАТ «УкрСиббанк» дотримав та виконав в повному обсязі всі умови кредитування, що витікають із діючого законодавства, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Доводи заперечень представник відповідача в судовому засіданні підтримав, посилався на те, що позивач за зустрічним позовом вже після укладання оспорюваного договору двічі підписував додаткові угоди до нього, але жодного разу про недійсність правочину не заявляв. Також звертав увагу на те, що надані позивачем за зустрічним позовом висновки досліджень спеціаліста не свідчать про порушення норм законодавства з боку банку під час укладання договору, звертав увагу на те, що в договорі зазначається орієнтовна сукупна вартість кредиту, а у висновках наданих позивачем було проведено дослідження за фактично сплаченим сумам, окрім того, встановлена висновком сума навіть більша ніж було передбачено договором. /а.с.188-189/

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

ч.1ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

14.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", перейменованим на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кошти в сумі 170370,00 доларів США, з терміном повернення не пізніше 13.04.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом на рівні 13,35% річних./а.с.6-12/

Відповідно до п.1.2.2. Договору позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Договору, але не пізніше 13.04.2018 року./а.с.7, 13-15/

В забезпечення вимог за вказаним кредитним договором, 14.04.2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4, а також між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі взяли на себе зобовязання відповідати перед банком у тому ж обсязі, що й ОСОБА_3, за всіма зобовязаннями останнього за відповідним кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій./а.с.25-28/

29.04.2009 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, та 14.05.2009 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №2 до Договору про надання споживчого кредиту № 0, якими були змінені строки сплати платежів за зобовязаннями./а.с.16-24/

Кредит надавався шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника № 740 у Банку, МФО 351005.(п.1.1, п. 1.5. Договору)./а.с.6-7/

Згідно із ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Необхідність встановлення причинно - наслідкового зв'язку у договірних правовідносинах порушення законних прав позивача в зв'язку з недотриманням вимог законодавства при укладенні договорів вбачається з правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду України у справах № 6-27цс14 від 30 квітня 2014 року, №6-119цс14 від 10 вересня 2014 року та №6-110 цс14 від 10 вересня 2014 року, №6-121цс14 від 01 жовтня 2014 року.

Кредитний договір № 0, укладений 14.04.2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 містить наступні умови: мету надання кредиту: споживчі потреби (п. 1.4); форми його забезпечення: застава нерухомості, 2 договори поруки (п. 2.1.); розмір процентів за користування кредитом: 13,35% річних (п. 1.3.1); суму кредиту: 170370,00 доларів США (п. 1.1), строк, на який надається кредит: по 13.04.2018 року (п. 1.2.2), детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суми платежів із повернення кредиту, процентів, комісійної винагороди за надання кредиту, інших супутніх платежів, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги ( п.п.1.3.4, 1.3.5 та додаток 1 до договору - графік погашення кредиту); можливість дострокового повернення кредиту та його умови (розділ 6 Договору). Сукупна вартість кредиту за Договором визначена в Додатку № 1, який є невід'ємною його частиною. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства. (п.1.3.3).

Пунктами 1.6 та 1.7 Договору визначено наступний порядок виконання позичальником своїх зобов'язань у разі несвоєчасного та/чи неповного внесення чергового платежу та/чи іншого платежу за договором: прострочені комісії, строкові комісії, прострочені проценти; строкові проценти; прострочена сума основного боргу; строкова сума основного боргу; штрафні санкції.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15).

ОСОБА_3 погодився з такими умовами та підписав кредитний договір, використовував кредитні кошти, та з квітня 2008 року по серпень 2014 року сплачував заборгованість за кредитом.

Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових угод до нього, позичальник фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні угоди.

Згідно п.7.13 позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, закону України «Про захист прав споживачів».

Матеріали справи не містять даних про звернення ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» щодо отримання додаткової інформації, роз'яснення кредитного договору, чи окремих його пунктів, він також не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно із ч. 6ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів" через ненадання йому повної необхідної інформації щодо умов кредитування.

Аналіз наведених норм права та встановлених обставин дає підстави стверджувати, що перед укладенням сторонами кредитних договорів банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», попередивши, що валютні ризики під час виконання зобов'язань покладені на позичальника; сторони узгодили всі їх істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив (п. 7.13 кредитного договору), що до його підписання він уже ознайомився з умовами кредитування; виконання банком зазначених умов підтверджено позивачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив отримання вищевказаної інформації та те, що він погодився з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Крім того, на момент укладення кредитного договору ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній із 13.01.2006 року) не передбачала заборону кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі, тощо, за дії, які не є послугою у визначенні вказаного Закону. В свою чергу споживач звільнявся від сплати кредитодавцю будь-яких зборів, відсотків або інших вартісних елементів кредиту, що не були зазначені у договорі.

Під час укладення кредитного договору позичальник був ознайомлений з усіма його умовами та погодився з ними.

Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що відповідач провів переддоговірну роботу із споживачем ОСОБА_3 з порушенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а укладений сторонами договір є недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам закону.

Крім цього, права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, які встановлені ч. 7ст. 15, ст.23 Закону «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому (ч. 5 ст. 18).

Відповідно до змісту ч. 1ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Посилаючись на обман з боку банку, ОСОБА_3 зазначав, що при укладенні спірного кредитного договору йому не було надано повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитом. Фактичні умови договору є відмінними від тих умов кредитного договору, які були погоджені та затверджені позичальником при укладені кредитного договору, тому такий кредитний договір ним не укладався б.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови ними передбачено /а.с. 6-24/.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок експертного економічного дослідження №1 від 22.04.2016 року /а.с.4-17 т.2/, проведений у справі, який суд не бере до уваги виходячи з наступного.

Надаючи відповідь на перше питання експерт зазначає, щодо відсутності сукупної та повної вартості кредиту, що не відповідає вимогам постанови Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», але такі висновки експерта спростовуються наведеним вище та наявними матеріалами справи.

Також, згідно висновку експерта по другому та третьому питанню, експерт, визначаючи реальну відсоткову ставку за спірним кредитним договором в розмірі 15,63%, та розраховуючи суму загальних фактичних витрат за відсутності даних про понесені витрати за нотаріальні послуги, страховку, вартості заставного майна, змоделював на свій розсуд орієнтовний розпис сукупної вартості споживчого кредиту, тобто здійснив розрахунки не на підставі реальних даних, а на припущеннях. Відповідно до вимог ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, оцінюючи висновок експерта у справі, приходить до висновку, що висновок не узгоджується з нормами чинного законодавства, умовами укладеного сторонами кредитного договору та іншими матеріалами справи. За таких умов, виконання спірного правочину не направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника, а тому позовні вимоги про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсними задоволенню не підлягають.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника відповідача, який в своїх запереченнях посилається, що розрахунок заборгованості по кредиту не підтверджуються документами первинного обліку банку та обліковими регістрами, оскільки матеріали справи містять виписки по особових рахунках ОСОБА_3 в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, тобто порядок виконання договірних зобов'язань обома сторонами договору. Даних про наявність у відповідача іншого рахунку, або про його використання в інших цілях ніж виконання умов кредиту матеріали справи не містять.

В порядку до п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

За наведених обставин, Суд вважає, що виписки по особовому рахунку є відображеннями всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу та перенесені з електронного вигляду на паперовий носій та підтверджують факт здійснення таких операцій і відповідно підтверджують розмір заборгованості.

Також , представник відповідача по первинному позову зазначає, що згідно укладеного договору банківського рахунку для ОСОБА_3 був відкритий лише один рахунок в гривні, таким чином посилання позивача в первісному позові на операції за рахунком № 7400 в доларах США є безпідставний, рахунок № 7400 в доларах США згідно вимог чинного законодавства не існує, отже не може належати ОСОБА_3

Суд не погоджується з доводами представника відповідача, та вважає, що вони направлені на небажання виконувати відповідачем зобовязання за договором належним чином, оскільки відповідно до п. п.1.5 Договору сторони погодили, що зарахування кредитних коштів здійснюється на поточний рахунок Позичальника № 740 у Банку, МФО 351005. Як вбачається з матеріалів справи, цей рахунок є гривневим, та грошові кошти зараховуються на нього за діючим на час поповнення рахунку курсом валюти.

Тобто, доводи зустрічного позову є необґрунтованими.

Що стосується доводів про припинення договору поруки. За умовами договорів поруки п.1.2. визначено, що поручителю відомо про всі умови основного договору, в тому числі про суму Основного договору, що складає 170370 доларів США, термін виконання основного зобовязання 13 квітня 2018 року, якщо не буде застосовано інші терміни виконання такого зобовязання. Пунктом 1.4. визначено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною. А п.3.1. визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за Основним договором або до погашення Поручителем зобовязань Боржника в рахунок виконання зобовязань за Основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед Кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Фактично укладанням додаткових угод №1, №2 обсяг відповідальності поручителів не змінювався, а лише затверджувався новий графік погашення кредиту та відсотків. Тому суд вважає, що доводи відповідачів в частині припинення поруки з підстав зміни обсягу відповідальності не є обґрунтованими.

Окрім того, розділом 6 Договору про надання споживчого кредиту визначено порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку. Пунктом 6.1., 6.2. Договору визначено, що відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України Сторони погодили, що терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит обовязковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 дня, рахуючи з дати одержання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту, при цьому у випадку неотримання Позичальником повідомлення протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення.

05.06.2015 року позивачем на адресу відповідачів було спрямовано вимогу, в якій зазначено, що утворилась заборгованість, і у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк», вимагає виконання Вами своїх зобовязань за Договором, а саме сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахований процентів, що разом становить 15033,70 доларів США. У випадку погашення простроченої заборгованості у встановлені листом строки, лист вважати таким, що втратив свою силу. Вимоги були направлені рекомендованими листами, про що свідчить відповідний реєстр згрупованих рекомендованих відправлень. Доводи представника відповідачів за первісним позовом щодо відсутності доказу про відправленням вимог та наявність інформації з реєстрів Укрпошти про відсутність ідетифікаційних номерів відправлень в базі даних, суд не приймає до уваги, оскільки стороною позивача надано зворотні повідомлення, які містять відмітки поштового відділення, в той же час надана інформація з загальної бази не містить жодної інформації про відправлення, а інформація щодо термінів зберігання даних суду не надвалась.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Так, договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-145цс14 грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до банківської ліцензії №75 від 24.12.2001 року УКІБ «УкрСиббанк» надано право на здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.52), також банк має дозвіл №75-2 від 19.11.2002 року на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною 4 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу.

У звязку із чим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню саме в іноземній валюті.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими, а підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається.

Згідно до наданої довідки-розрахунку заборгованість за кредитом станом на 11.08.2015 року складається:

Кредитна заборгованість 68747,54 долара США, в тому числі прострочена заборгованість з серпня 2014 року 18101,90 доларів США;;

Заборгованість по процентам 985,90 доларів США;

Пеня за несвоєчасне погашення кредиту станом на 11.08.2015 року складає 73365,47 гривень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів. При цьому, оскільки поручителі не можуть бути солідарними боржниками між собою, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню шляхом стягнення суми заборгованості з відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно, та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно.

Відповідно до платіжного доручення № від 11.08.2015 року позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3654 гривні. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір в рівних частках з кожного.

Керуючись ст. ст. 192, 203, 207, 208, 215, 524-526, 533, 546, 553, 559, 627, 1046-1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.04.2008 року, що складається з кредитної заборгованості в розмірі 68747,54 долари США, заборгованості за процентами в розмірі 985,90 доларів США, а всього в сумі 69733 (шістдесят девять тисяч сімсот тридцять три) долара США 44 центи та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 73365 (сімдесят три тисячі триста шістдесят пять) гривень 47 копійок в солідарному порядку.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.04.2008 року, що складається з кредитної заборгованості в розмірі 68747,54 долари США, заборгованості за процентами в розмірі 985,90 доларів США, а всього в сумі 69733 (шістдесят девять тисяч сімсот тридцять три) долара США 44 центи та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в розмірі 73365 (сімдесят три тисячі триста шістдесят пять) гривень 47 копійок в солідарному порядку.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму сплаченого судового збору в сумі 3654 гривень в рівних частках з кожного по 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 12.06.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Харківської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подачi апеляцiйной скарги.

Головуючий : суддя Бугера О.В.