Справа № 461/2563/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2427/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Посилаючись, що батько відповідача до дня смерті - 26.01.2013 року, не виконав зобов»язань за договором позики від 09.06.2010 року між ним та покійним батьком відповідача, просив ухвалити рішення, суд стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. - суму позики, 433,27 грн. - 3% річних (в період з 21.10.2015 року по 14.04.2016 року), 960,00 грн. інфляційних витрат (в період з 21.10.2015 року по 14.04.2016 року) та понесені судові витрати.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо змісту розписки про боргові зобов»язання, оскільки, на його думку, таким беззаперечно стверджується, як факт отримання коштів, так і факт зобов»язання повернення коштів. Також вважає, що суд дав неправильну оцінку квитанціям про внесення коштів в статутний фонд. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Хом»як В.М. (батько відповідача по справі) 09.06.2010 року дав розписку позивачу про те, що винен йому 30000,00 грн. за внесення за нього суми в статутний фонд ПП «Моноліт - ВС». (а.с. 4)

Відповідно до свідоцтва про смерть серії СГ №310968 від 06.02.2013 року, Хом»як В.М. помер 26.01.2013 року . (а.с.9)

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом спадкоємцем майна: 1/3 частки статутного фонду ПП «Моноліт - ВС», що становить 30000,00 грн., яке належало Хом»яку В.М., а також грошових вкладів, автомобіля, нерухомого майна є його син ОСОБА_4 (а.с.113-140)

02.10.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 з письмовою вимогою про повернення коштів за договором позики. (а.с.5)

Отримання вимоги підтверджується квитанцією про скерування повідомлення, описом вкладення у цінний з описом лист, розпискою про отримання конверта.(а.с.6-7)

Згідно розписки від грудня 2008 року, ОСОБА_2 одержав від Хом»яка В.М. 24500,00 грн., які належать фірмі ПП «Моноліт - ВС». (а.с.154)

Хом»як В.М. вніс в статутний фонд ПП «Моноліт - ВС» 7000,00 грн., згідно квитанції №1 від 02.08.2005 року та 23000,00 грн., згідно квитанції №3206 від 30.05.2006 року .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти на загальну суму 30000,00 грн. у статутний фонд ПП «Моноліт - ВС» вносились Хом»яком В.М. особисто, а розписка щодо заборгованості перед позивачем не містить зобов'язання про їх повернення, також не містить інформації щодо отримання Хом»яком В.М. коштів від ОСОБА_2 в якості позики.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується, так як він не відповідає встановленим обставинам.

Відповідно дост.1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

А відтак, оскільки зміст розписки від 09.06.2010 року про те, що Хом»як В.М. винен ОСОБА_2 30000,00 грн. за внесення за нього суми в статутний фонд ПП «Моноліт - ВС» підтверджує отримання Хом»яком В.М. коштів, а самі лише дані квитанцій про внесення коштів №1 від 02.08.2005 року та №3206 від 30.05.2006 року на ім»я Хом»яка В.М. не спростовують даних розписки щодо боргового зобов»язання на суму 30000 грн., колегія суддів вважає помилковим висновок суду щодо відсутності боргових зобов»язань.

Крім того, згідно з поясненнями позивача по справі кошти отримано Хом»яком В.М. до складання розписки, що підтверджується твердженням останнього в розписці, що він «винен 30000,00 грн.», і іншого розуміння терміну «винен», крім як «заборгував», зі змісту розписки не слідує.

В зв»язку з викладеним колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

А відтак, оскільки вартість майна, одержаного в спадщину є значно більшою від суми вимог кредитора ОСОБА_2, з ОСОБА_4 слід стягнути в користь ОСОБА_2 заборгованість Хом»яка В.М. за договором позики 31393 грн. 27 коп., з яких 30000 грн. сума позики, 433 грн. 27 коп. - 3% річних (період з 21.10.2015 року до 14.04.2016 року), 960 грн. інфляційні втрати ( за період з 21.10.2015 року до 14.04.2016 року), а також судові витрати в сумі 275 грн. 61 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 в користьОСОБА_2 заборгованість за договором позики 31393 (тридцять одну тисячу триста дев»яносто три) грн. 27 (двадцять сім) коп., з яких 30000 грн. сума позики, 433 грн. 27 коп. - 3% річних (період з 21.10.2015 року до 14.04.2016 року), 960 грн. інфляційні втрати (за період з 21.10.2015 року до 14.04.2016 року). Стягнути з ОСОБА_4 в користьОСОБА_2 275 (двісті сімдесят п»ять) грн. 61 (шістдесят одну) коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6