Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/857/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/778/2303/17 Суддя-доповідач: Онищенко Е.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенко Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участі секретаря Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до НОМЕР_2 про звернення стягнення на майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року Банк звернувся до суду з вказаною позовною заявою до НОМЕР_2 про звернення стягнення на майно.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.08.2006 року між Банком та НОМЕР_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 67 500 грн. зі сплатою 16,500 % відсотків річних на строк до 09.08.2011 року - для використання на споживчі цілі.

В забезпечення повернення кредитних коштів за вказаним договором між Банком та НОМЕР_2 укладено договір застави транспортного засобу від 09.08.2006 року, предметом якого є автомобіль марки «SCODA» модель FABIA 2006 року випуску, колір синій, реєстраційний номер № НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності.

29 квітня 2009 року до договору застави транспортного засобу, у зв'язку з укладанням додаткової угоди до кредитного договору, також було укладено додаткову угоду.

За умовами кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положенням цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня після закінчення строку виконання зобов'язань за кредитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач виконував неналежним чином, в зв'язку з чим станом на 11.12.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 37 442 грн. 16 коп.

29 квітня 2009 року між банком та НОМЕР_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої було збільшено строк кредитування, а саме з 09.08.2006 року до 09.04.2016 року. Також, тимчасово, на період з 29.04.2009 року до 29.04.2010 року було зменшено розмір щомісячного платежу.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 442 грн. 16 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «SCODA» модель FABIA 2006 року випуску, колір синій, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1, який належить НОМЕР_2 на праві власності; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 374,42 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «SCODA» модель FABIA 2006 року випуску, колір синій, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1, який належить НОМЕР_2 на праві власності.

Стягнуто з НОМЕР_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 374,42 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, НОМЕР_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 09 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками виступає Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", в особі Запорізької обласної дирекції та НОМЕР_2 укладено кредитний договір № 014/17-15/1251-35, за умовами якого Позичальнику надано кредит в розмірі 67 500 гривень зі сплатою 16,500 % відсотків річних на строк по 09.08.2011 року - для використання на споживчі цілі.

Відповідно до п.п. 3.1, 4.1 . Кредитного договору Кредитор (Банк) надав кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування та зобов'язаний відкрити Позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти за умови надання позичальником забезпечення повернення кредиту.

Свої зобов'язання за Кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, кредитні кошти видано, позичальником отримано.

Проте Позичальником порушено вимоги п. 5,1 Кредитного договору, відповідно до якого сплата кредиту повинна здійснюватись щомісячно відповідно до графіку погашення; погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно.

В забезпечення повернення кредитних коштів за Кредитним договором між Банком та Позичальником було укладено договір застави транспортного засобу від 09 серпня 2006 року. Предметом Договору застави є автомобіль марки SCODA модель FABIA 2006 року випуску, колір синій, кузов № НОМЕР_3, державний реєстраційний № НОМЕР_1, який належить Відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 виданого Запорізьким МРЕВ ДА1 УМВС України в Запорізькій області 08.08.2006р.

Кредит, наданий Кредитором, забезпечується також всім належним Позичальнику майном, коштами та активами, що належать йому на праві власності, незважаючи на терміни, коли і як вони були придбані, і на які може бути звернене стягнення в порядку, встановленому законодавством України (п. 3.6. Кредитного договору).

Як визначено Договором застави, Заставодержатель має право задовольнити за рахунок заставленого майна свої вимоги, визначені на момент задоволення, у повному обсязі, включаючи відсотки, неустойку, пеню, відшкодування збитків, втрат, які необхідні для утримання та реалізації заставленого майна.

Застава, відповідно до п.1.1. Договору застави, забезпечує повне виконання грошових зобов'язань Позичальника, що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору № 014/17-15/1251 -35 від 09.08.2006 року.

Станом на 11.12.2014 року заборгованість Позичальника по кредитному договору склала 37 442 (тридцять сім тисяч чотириста сорок дві) грн. 16 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту складає - 16 243,35 грн.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 1 173,40 грн.; пеня за несвоєчасну сплату планового платежу по тілу кредиту та відсотках - 20 025,41 грн..

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на

здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами ч.1 ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про наявності всіх підстав для задоволення позову Банку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на строк позовної давності в 1 рік щодо пені являються безпідставними, оскільки строк дії договору сторони продовжили до 2016 року, в той час як пеня нарахована станом на 2015 рік.

Доводи щодо повної погашення заборгованості спростовуються розрахунком заборгованості з помісячним рухом коштів та визначенням прострочених внесків ( а.с. 13-16).

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу НОМЕР_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: