Справа № 755/3280/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», боржник - ОСОБА_2, на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Івана Анатолійовича,

встановив:

Скаржник звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 22.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/6361/15 на примусове виконання рішення третейського суду про солідарне стягнення з ТОВ «Луганський завод трубопровідної арматури «Маршал», ДП «Арматура», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь банку боргу за кредитним договором 11 525 456,36 грн., третейського збору в розмірі 25 500,00 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн. 12.03.2015 року банк направив до Департаменту виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_2, в якій просив в разі неможливості виконання судового рішення внаслідок проведення бойових дій за місцем реєстрації/проживання боржника, повідомити їх про це. 21.03.2015 року старшим державним виконавцем Кошкер І.ЄА. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50551497. 21.03.2015 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника та 24.03.2016 року державним реєстратором внесено запис про обтяження. Згідно Інформаційної довідки № 55887481 станом на 24.03.2016 року за боржником на праві власності було зареєстровано наступне нерухоме майно: будинок АДРЕСА_2; земельна ділянка НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_3; земельна ділянка НОМЕР_4 кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; 7/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4; 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4; автостоянка з господарчими спорудами (65/100), по АДРЕСА_5; вбудоване нежитлове приміщення АДРЕСА_6 В силу ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець мав здійснити опис майна не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна, та оголосити заборону розпорядження майном, тобто не пізніше 22.04.2015 року. Оскільки, виконавець не виконав вимоги закону, боржник відчужив майже все вказане майно шляхом укладення другого та третього липня 2016 року з ОСОБА_5 договорів дарування. 03.02.2017 року старшим державним виконавцем Кошкером І.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.п. 2,9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) - відсутність можливості перевірити майновий стан боржника на тимчасово окупованій території, що виключає можливість виконання судового рішення, а іншого майна за боржником не зареєстровано. Оскільки, про порушене право дізналися лише 10.02.2017 року, строки звернення до суду з даною скаргою не пропущено.

В судове засідання представник скаржника не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. На адресу суду надійшли письмові заперечення.

В судове засідання боржник не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений згідно норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 22.05.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/6361/15 на примусове виконання рішення третейського суду про солідарне стягнення з ТОВ «Луганський завод трубопровідної арматури «Маршал», ДП «Арматура», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь банку боргу за кредитним договором 11 525 456,36 грн., третейського збору в розмірі 25 500,00 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн.

12.03.2015 року стягувач направив до Департаменту виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_2, в якій просив перевірити наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, що належить ОСОБА_2 та в разі його наявності описати і накласти арешт. В разі неможливості виконання судового рішення внаслідок проведення бойових дій за місцем реєстрації/проживання боржника, повідомити про це.

21.03.2015 року старшим державним виконавцем Кошкер І.ЄА. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50551497 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 24.03.2016 року державним реєстратором внесено запис про обтяження.

Згідно Інформаційної довідки № 55887481, сформованої 24.03.2016 року за боржником на праві власності було зареєстровано наступне нерухоме майно: будинок АДРЕСА_2; земельна ділянка НОМЕР_3 кадастровий номер НОМЕР_2 по АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_3; земельна ділянка НОМЕР_4 кадастровий номер НОМЕР_1, по АДРЕСА_1; 7/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4; 9/100 часток житлового будинку АДРЕСА_4; автостоянка з господарчими спорудами (65/100), по АДРЕСА_5; вбудоване нежитлове приміщення АДРЕСА_6

Другого та третього липня 2016 року боржник відчужив вказане нерухоме майно, за виключенням майна, що знаходиться в м. Луганську, шляхом укладення з ОСОБА_5 договорів дарування.

03.02.2017 року старшим державним виконавцем Кошкером І.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) - відсутність можливості перевірити майновий стан боржника на тимчасово окупованій території, що виключає можливість виконання судового рішення, та у зв'язку з відсутністю іншого майна.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 382 КК України умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтями 5, 6 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень є обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; 4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; 8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; 9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; 10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції; 12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; 15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; 16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; 18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; 19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше, ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Пунктами 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

По даній справі встановлено, що 03.02.2017 року виконавцем Кошкером І.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з Переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого 07.11.2014 року Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року, селище Вільхове, Станично-Луганського району, Луганської області до цього переліку не входило. 02.12.2015 року був затверджений перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, що якого потратило селище Вільхове. Тобто, починаючи з 22.04.2015 року до грудня 2015 року виконавцем не було вчинено всіх необхідних засобів з метою збереження майна для виконання судового рішення. Внаслідок бездіяльності виконавця боржником другого та третього липня 2016 року було відчужено все нерухоме майно, яке знаходилося на підконтрольній Україні території, і яке можливо було реалізувати в установленому законом порядку задля виконання судового рішення та задоволення вимог стягувача. В подальшому, виконавець повернув виконавчий документ, посилаючись на відсутність можливості виконати судове рішення, яка вникла саме через його бездіяльність.

Враховуючи вимоги законодавства України та обставини встановлені при розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою, доведеною, та підлягає задоволенню.

Про порушення своїх прав стягувач дізнався лише 10.02.2017 року, скарга подана до суду 23.02.2017 року, що дає підстави, що вважати, що строк скаржником не пропущено (в силу ч. 5 ст. 74). Доказів на спростування сторона суб'єкта оскарження не надала.

Відповідно до частини 1 статті 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В силу частини 2 статті 387 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 6, 11, 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року), ст.ст. 1, 2, 3, 18, 28, 31, 37, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 382 КК України, ст.ст. 1, 3, 4, 14, 60, 215, 294, 383-387 ЦПК України,

ухвалив:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», боржник - ОСОБА_2, на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Івана Анатолійовича - задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Івана Анатолійовича щодо невжиття достатніх заходів для опису, вилученню та примусовій реалізації виявленого нерухомого майна боржника ОСОБА_2, що належало йому на праві власності, в рамках виконавчого провадження № 50551497 неправомірною.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Івана Анатолійовича про повернення виконавчого документа стягувачеві від 03.02.2017 року у виконавчому провадженні № 50551497 про стягнення з ОСОБА_2 (солідарно) боргу на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» в розмірі 11 525 456,36 грн., третейського збору в розмірі 25 500,00 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: