У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3.

Заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 мотивує тим, що спірна квартира належала на праві власності відповідачу ОСОБА_2, який є батьком позивача.

09 вересня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренком О.В. за реєстровим №671, який позивач просить визнати недійсним.

На даний час АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, який в свою чергу може здійснити відчуження спірного нерухомого майна.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки належне на праві власності майно відповідача може бути ним відчужене, що змушує його звернутись з даною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Предметом позову є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренком О.В. за реєстровим №671.

Разом із тим, належних і допустимих, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів того, що на даний час спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_3, суду не надано.

Більше того, позивачем в заяві про забезпечення позову не надано доказів того, що існує реальна загроза відчуження майна відповідача, яке є предметом спору і невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання судового рішення.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено обставин та не надано доказів того, що спірна квартира на даний час належить ОСОБА_3 та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів, з дня отримання її копії.

С у д д я :