Єдиний унікальний номер 233/5604/16-ц Номер провадження 22-ц/775/748/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Жданової В.С., Канурної О.Д.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що матеріалами кримінального провадження №0527/7312/2012 за результатами судового розгляду встановлено вину водія ОСОБА_7 у вчиненні ДТП 03 липня 2011 року приблизно о 15 годині на вулиці Мірошниченко у м. Костянтинівка Донецької області. Він, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, діючи у порушення п.п. 2.14, 12.9-б та п.п. 2.3.-б, 12.3 ПДР, виявляючи злочинну самовпевненість, не вжив своєчасно заходів до зниження швидкості руху. У результаті він скоїв зіткнення із задньою частиною стоячого автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_8 отримав множинні тілесні ушкодження, не сумісні із життям. Дії водія ОСОБА_7 перебувають у причинному звязку з подією, що настала.

ОСОБА_7 не визнав своєї вини у скоєнні злочину. Проте, його вина була доведена у суді наявними у матеріалах справи документами та показами свідків. Однак у результаті недозаповненої медичної документації через недбалість медичних працівників суд дійшов висновку про зайве інкримінування обвинуваченому вчинення ДТП в стані алкогольного спяніння та до ОСОБА_7 була застосована амністія 2011 року. Неодноразові звернення позивача ОСОБА_1 до прокуратури щодо притягнення винних медичних працівників до відповідальності за скоєні службові злочини знайшли відображення лише в ініційованій прокуратурою перевірці, яка проводилася самими медиками Костянтинівської міської лікарні №5. За результатами цієї перевірки було оголошено догану лікарю травматологу ОСОБА_5

Також у ЄРДР було зареєстровано заяву позивача ОСОБА_1 до Костянтинівського відділення поліції про наявність в діях ОСОБА_3, ОСОБА_9 ознак посадових злочинів за ч. 1 ст. 367 КК України. Досудове розслідування за даною заявою на його думку умисно затягувалося та неодноразово закривалося без визнання вини медичних працівників, але за скаргами позивача ОСОБА_1 слідчому судді на незаконність закриття провадження слідчі дії поновлювались.

31 травня 2016 року слідчим Кулік Т.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. В цій постанові встановлена вина медичних працівників у звільненні ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, у результаті якого загинув син позивачів ОСОБА_8

Протягом пяти років позивачі відчувають моральні страждання, завдані їм протиправними діями медичних працівників, що виражаються у душевних стражданнях, змінах в образі життя, розладі душевної рівноваги та пожиттєвим негативним наслідкам, повязаним з не притягненням до кримінальної відповідальності винуватця загибелі їх сина. Просили, з урахуванням уточнень, стягнути порівну на їх користь з відповідачів моральну шкоду в сумі 400 000 грн. у рівних частках.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодились позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та подали апеляційну скаргу, в який просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції підлягає скасування у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом не розглянуто клопотання позивача про дослідження матеріалів документів кримінального провадження №0001613, в якому знаходяться оригінали судової медичної експертизи №138 від 07.04.2014 року без дописок та інших помилок. У судовому рішенні цей документ не прийнятий як доказ у справі саме через ці дописки.

Суд першої інстанції проігнорував заяву про порушення п. 2 ч. 7 Конвенції з прав людини щодо покарання будь-якої особи за будь-яку дію чи бездіяльність, які на момент їх вчинення мали склад кримінального правопорушення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі доводи апеляційної скарги підтримали, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник відповідачів в судовому засіданні 16 травня 2017 року апеляційного суду апеляційну скаргу не визнав, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 6 червня 2017 року, представник відповідачів не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його розписка (а.с. 146). Відповідачі та їх представник надали заяву про перенесення розгляду цивільної справи на іншу дату у звязку з неможливістю їх явки до суду.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 13 червня 2017 року, відповідачі та їх представник не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить отримання ними телефонограм, заяв про перенесення судового засідання на іншу дату не надали.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаного вище, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене в справі судове рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 від 31 травня 2016 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001613 від 21 травня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, слідчим встановлено порушення медичними працівниками службовими особами КУ «ЛПУ Міська лікарня №5» м. Костянтинівки та КУ «ЦРЛ» м. Костянтинівки вимог посадових інструкцій та галузевих наказів МОЗ України в частині правильності ведення медичної документації. При цьому, кримінальне провадження закрито у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення зокрема, обовязкової ознаки обєктивної сторони складу злочину як заподіяння істотної шкоди (а.с. 2-4).

Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року по справі №233/4141/15-к у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 від 31 травня 2016 року про закриття кримінального провадження №0001613 від 21 травня 2013 року відмовлено (а.с. 35-36).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 без задоволення (а.с. 31-34) .

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 липня 2016 року у справі №233/4141/15-к ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року, яка одержана за клопотанням представника відповідача з Єдиного державного реєстру судових рішень, відмовлено (а.с. 68).

Наказом головного лікаря КУ «Лікувально-профілактична установа Міська лікарня №5» №02-10/84/1 від 20 квітня 2012 року призначено проведення службового розслідування щодо порушень, допущених лікарем ортопедом-травматологом травматологічного відділення ОСОБА_5 під час заповнення протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння ОСОБА_7 Для проведення службового розслідування створено комісію. В складеному акті комісії від 20 квітня 2012 року зазначені висновки та пропозиції: - за недбале відношення до виконання своїх посадових обовязків лікарю ортопеду-травматологу травмпункту травматологічного відділення ОСОБА_5 пропоноване оголосити догану; - направити до обласного наркологічного диспансеру листа з проханням надіслати копію дослідження крові на алкоголь ОСОБА_7В; - лікарю ортопеду-травматологу травмпункту травматологічного відділення ОСОБА_5 по отриманню результатів аналізів крові ОСОБА_7 дозаповнити протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану спяніння; - заступнику головного лікаря з ПРР ОСОБА_3 відрегулювати механізм своєчасної доставки результатів аналізів біоматеріалу на вміст алкоголю із лабораторії КУ «ЦРЛ» до травмпункту (а.с. 43-44).

Наказом в.о. головного лікаря КУ «Лікувально-профілактична установа Міська лікарня №5» №01-01-5/6 від 23 квітня 2012 року лікарю-ортопеду травматологу травматологічного пункту травматологічного відділення ОСОБА_5 оголошено догану за недбале відношення до виконання своїх посадових обовязків (а.с. 42).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості грошової суми заподіяної позивачам моральної шкоди та не подання інших доказів наявності цієї моральної шкоди. У звязку з цим дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки він не відповідає нормам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом встановлено, що позивачі звернулися з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які, на їх думку, завдали цю шкоду своїми діями під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. При цьому, в позовній заяві не вказали в якості відповідачів установи, в яких працюють зазначені особи, та не звертались до суду з клопотанням про залучення цих установ до участі у справі, як співвідповідачів, відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Частина ж 1 статті 1172 ЦК України передбачає, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року №5, від 27 лютого 2009 року №1, також розяснює, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132 - 134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

На наведене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та зробив висновки, що не відповідають нормам закону та фактичним обставинам справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: