АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/4570/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Ластовка Н.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в режимі відеоконференції в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_1, на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Бахур Т.М., про визнання неправомірною та скасування постанови, визнання дій державного виконавця неправомірними, -

встановила:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою, у якій просить визнати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Бахур Т.М. №50679759 від 04 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження неправомірною та скасувати її; визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Бахур Т.М., що полягали у безпідставному винесенні постанови від 04 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50679759 неправомірними.

Скаргу обґрунтовує тим, що 04 квітня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області БахурТ.М. відкрито виконавче провадження №50679759 з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва від 26 червня 2012 року про стягнення солідарно з неї та з ТОВ «Ревлан» грошових коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Зазначає, що виконавчий лист пред»явлено до виконання повторно 31 березня 2016 року, після його повернення постановою державного виконавця від 27 червня 2014 року, тобто поза межами строку, які установлені законом для повторного пред»явлення виконавчого листа до виконання.

Окрім того, зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2016 року направлено на її адресу тільки 02 червня 2016 року, після особистого звернення до державної виконавчої служби, та отримано 15 червня 2016 року, чим порушено право боржника виконати рішення у самостійному порядку у встановлений для цього державним виконавцем строк.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги.

В апеляційній скарзі посилається на те, що державною виконавчою службою на запит суду не надано доказів, які мають значення для вирішення справи. Повторне клопотання представника скаржника залишено поза увагою суду.

Зазначає, що постанова державної виконавчої служби 23 червня 2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу не є належним доказом, оскільки не містить печатки, а підпис державного виконавця не співпадає із підписом у постанові від 04 квітня 2016 року. Поряд із цим звертає увагу, що виконавчий документ повернуто стягувачу 27 червня 2014 року, а не 23 червня 2015 року.

В судовому засіданні представник заявника доводи апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, 26 червня 2012 року Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №2604/11548/2012 щодо боржника ОСОБА_2, як солідарного боржника, про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості. Згідно відмітки у цьому виконавчому листі - рішення набрало законної сили 30 травня 2012 року, строк пред»явлення виконавчого листа до виконання - 1 рік.

Відповідно до напису на цьому виконавчому листі - 31 серпня 2012 року на підставі ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження (проте відповідний пункт частини 1 ст.26 вказано нечітко).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Бахур Т.В. від 23 червня 2015 року у виконавчому провадженні №35301928 виконавчий лист №2604/11548/2012 повернуто стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», про що також було зроблено відмітку у виконавчому листі.

31 березня 2016 року до Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області надійшла заява за вх. №07-37/1083 від представника ПАТ «Укрсоцбанк» на примусове виконання виконавчого листа №2604/11548/2012.

04 квітня 2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області Бахур Т.М. відкрито виконавче провадження №50679759 з виконання виконавчого листа №2604/11548/2012 та боржнику встановлено у строк до 10 квітня 2016 року самостійно виконати рішення суду.

Суд першої інстанції установивши, що 23 червня 2015 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, дійшов висновку, що строк для повторного пред»явлення виконавчого листа до виконання не пропущено.

Відхиляючи доводи щодо не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції зазначив, що самі по собі такі дії не вказують на незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому суд установив, що боржник належним чином повідомлялась про відкриття виконавчого провадження.

Проте повністю з такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони є передчасними.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1, п.1 ч.2 ст.22 цього Закону строк пред»явлення виконавчого листа, виданого за рішенням суду, становить один рік з моменту його повернення.

В матеріалах справи наявна копія постанови від 23 червня 2015 року про повернення виконавчого листа стягувачу №2604/11548/2012 на підставах, які встановлені ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Ураховуючи, що копія цієї постанови не посвідчена у встановленому законом порядку, а доводи скарги ОСОБА_2 зводяться до неналежності такого доказу, є підстави для висновку про необхідність витребування додаткових матеріалів для з»ясування дійсних фактичних обставин руху виконавчого листа.

Окрім того, судом першої інстанції не перевірено доводи заявника щодо повернення виконавчого документу стягувачу 27 червня 2014 року та, в залежності від установленого, можливість повторного пред»явлення виконавчого документу до виконання.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що до участі у розгляді скарги не залучено усіх учасників виконавчого провадження, зокрема, стягувача ПАТ «Укрсоцбанк», який також є заінтересованою особою.

Відтак, не з»ясувавши усі обставини справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 01 лютого 2017 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов